Справа № 320/4524/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року № 320/4524/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київської області, в якому просив суд:

- визнати рішення Білоцерківського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Київській області про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку від 18.06.2019 року за № 17 незаконним;

- зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління пенсійного фонду України в Київській області призначити позивачу з 21.06.2019 року, як громадянину, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), пенсію із зменшенням пенсійного віку, зарахувавши трудовий стаж в умовах роботи в районах Крайньої Півночі.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що позивач досягнувши 55 річного віку має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років. Стверджує, що стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці. Тому вважає, що прийняте рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах та в зарахуванні стажу роботи в районах Крайньої Півночі є протиправним.

Ухвалою суду від 21.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що в управлінні не має законних підстав для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з розбіжностями які виникли в періоді проживання.

Позивачем надано відповідь на відзив в якій останній зазначив, що доводи викладені у відзиві відповідача є необґрунтованими.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області 23.12.1997.

Позивач є громадянином який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контрою у 1986-1992 роках, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4) від 27.07.1993.

З 21.03.1986 року по 20.07.1986 року позивач проживав в селі Ківшовата, Таращанського району, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія).

Відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_3 від 29.11.1982 позивач працював з 22.12.1985 по 06.02.1992 в районах Крайньої Півночі в Тамбейській нафтогазорозвідній експедиції, яка знаходилася на території Ямало-Ненецького автономного округу. Робота позивача в районах Крайньої Півночі також підтверджується наказом № 162-К від 22.12.1985 року; особовою карткою №17 та листом за № 1447 від 10.07.2019.

Також позивачем було надано договір купівлі-продажу будинку від 18.05.1987, на підтвердження його реєстрації місця проживання та купівлі житлового будинку в 1987 році.

Судом встановлено, що 12.06.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням від 18.06.2019 №11 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з врахуванням пільгового стажу у зв`язку з розбіжностями які виникли в період проживання позивача в с. Ківшовата, Таращанського району, Київської області.

Не погоджуючись з правомірністю відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Статтею 5 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення" від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угоди.

Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації "Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях" від 19 лютого 1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Згідно з пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10 лютого 1960 року працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при численні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років. Надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 р., надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01 березня 1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.

Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.

При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №2-21 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до п.2.1 вказаного Порядку (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з трудової книжки достеменно вбачається, що позивач у період з 22.12.1985 по 06.02.1992 працював в районах Крайній Півночі та Тамбейській нафтогазорозвідній експедиції, яка знаходилася на території Ямало-Немецького автономного округу.

При цьому судом встановлено, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, що до заяви додано копію трудової книжки.

Суд зазначає, що відомості про роботу позивача в період з 22.12.1985 по 06..02.1992 в районах Крайній Півночі та Тамбейській нафтогазорозвідній експедиції, яка знаходилася на території Ямало-Немецького автономного округу є розбірливими, чіткими та зрозумілими, такими, що не викликають будь-яких сумнівів.

Крім того, робота позивача в районах Крайній Півночі також підтверджується наказом №162-К від 22.12.1985 року; особливою карткою №17 та листом за №1447 від 10.07.2019.

Таким чином, враховуючи, що період роботи позивача з 22.12.1985 по 06.02.1992 в районах Крайньої Півночі в Тамбейській нафтогазорозвідній експедиції, яка знаходилася на території Ямало-Немецького автономного округу, повністю підтверджується трудовою книжкою та документами які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування періоду роботи з 22.12.1985 по 06.02.1992 в районах Крайньої Півночі, а отже й має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обрахунку стажу роботи.

Разом з тим, позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку як громадянину який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія). По даному питанню суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я регламентовано Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначено статтею 55 цього Закону.

Так, згідно з ч. 1 ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом частини 2 названої статті Закону №796 особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсія надається із зменшенням пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Призначення та виплата пенсій провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Таким чином, особі, яка постійно проживає або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю, може бути призначена пенсія із зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови подання нею посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та підтвердження факту того, що за станом на 1 січня 1993 року вона прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач 12.06.2019 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До пакету документів поданих разом із заявою позивач додав Чорнобильське посвідчення 4 категорії серія НОМЕР_2 , Трудову книжку НОМЕР_3 з відповідними записами про роботу, довідку № 628 від 16.05.2019, видану Ківшоватською сільською радою, Таращанського району, у якій зазначено, що позивач був зареєстрований та проживав з 20.07.1986 по 14.06.2002, копію паспорта, ідентифікаційного коду та військового квитку.

Однак у зв`язку з розбіжностями які виникли в періоді проживання позивача в с. Ківшовата, Таращанського району, Київської області, а саме: в довідці яка видана Ківшоватською сільською радою № 1182 від 07.08.2019 зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в с. Ківшовата, Таращанського району, Київської області з 20.07.1986 по 14.06.2002, однак, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 з 22.12.1985 по 06.02.1992 ОСОБА_1 працював в Тамбейській нафтогазорозвідній експедиції, яка знаходилась на території Ямало-Ненецького автономного округу (район Крайьої Півночі) в зв`язку з цим управлінням було направлено запит № 402/102-26 від 09.09.2019 до Ківшоватської сільської ради для уточнення фактичного проживання позивача.

У відповідь на запит управління Ківшоватська сільська рада направила довідку № 1359 від 10.09.2019 про те, що ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований в с. Ківшовата, Таращанського району, Київської області з 20.07.1986 по 14.06.2002, а фактично проживав з 07.02.1992 по 14.06.2002.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що строк проживання позивача на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993, який обчислюється з моменту аварії на Чорнобильський АЕС, становить менше 4 років.

Враховуючи викладене, а також те, що загальний строк проживання позивача на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить менше 4 років, суд приходить до висновку, що такий строк з урахуванням положень ст. 55 Закону №796 є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років.

Посилання позивача на ту обставину, що на підтвердження його реєстрації місця проживання позивачем до пенсійного органу було надано договір купівлі- продажу житлового будинку в 1987 році, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 чітко визначено обов`язок громадянина, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС та бажає щоб йому призначили пенсію зі зниженням пенсійного віку, надати територіальному органу Пенсійного фонду довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органом місцевого самоврядування (підприємством, установою, організацією).

При цьому, суд зауважує, що за правилами ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування (в даному випадку, право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку має бути підтверджено довідкою про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення), не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що в період з 20.07.1986 по 06.02.1992 позивач дійсно проживав в с. Ківшовата, Таращанського району, Київської області, останнім як відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, так і суду разом з позовною заявою надано не було та судом в ході судового розгляду не встановлено.

Оскільки звертаючись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач не підтвердив період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, а також те, що строк проживання (роботи) позивача на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить менше 4 років, суд приходить до висновку, що у Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області не було правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до ст. 55 Закону №796. У зв`язку з чим, рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку від 18.06.2019 за №17 є правомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження повної обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводи відповідача. Натомість, відповідачем доведено суду правомірність та законність оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області ОСОБА_1 зарахувати в пільговому обчисленні період роботи з 22.12.1985 по 06.02.1992 як трудовий стаж, зароблений в районах Крайньої Півночі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.