Справа № 317/4057/19
Суддя: Яркіна С. В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 317/4057/19
Провадження № 2-а/317/14/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Яркіної С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області в особі Інспектора рядового поліції другого батальйону другої роти Черняка Олексія Олексійовича про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора рядового поліції другого батальйону другої роти УПП в Запорізькій області Черняка О.О. про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Позов обґрунтовано тим, що 18.12.2019 рядовим поліції другого батальйону другої роти УПП в Запорізькій області Черняком О.О. відносно ОСОБА_1 винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1877097 (далі - Постанова серії ЕАК № 1877097 від 18.12.2019), у якій зазначено, що 18.12.2019 водій, керуючи ТЗ, здійснив зупинку на місці, яке позначено для осіб з обмеженими можливостями та позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП. Внаслідок чого, Постановою серії ЕАК № 1877097 від 18.12.2019 позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн.

Вважаючи притягнення її до адміністративної відповідальності незаконним, позивачка просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно неї.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та без фіксування процесу технічними засобами.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази у сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 18.12.2019 приблизно о 14-50 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MITSUBISHI COLT, д/н НОМЕР_1 , здійснила зупинку, яка зайняла менше 5 хвилин, на обладнаній стоянці, проте, помітивши на сусідніх місцях для паркування частину дорожньої розмітки «місця стоянки для транспортних засобів осіб з інвалідністю», позивачка здійснила спробу змінити місце паркування, однак була зупинена працівниками поліції. При цьому дорожнього знаку, який свідчив би про те, що місце для стоянки визначено лише для осіб з інвалідністю, не було, а розмітка на дорожньому покритті знаходилась у воді після дощу.

Того ж дня - 18.12.2019 інспектором поліції 2 батальйону 2 роти УПП в Запорізькій області рядовим Черняком О.О. відносно ОСОБА_1 винесено Постанову серії ЕАК № 1877097 від 18.12.2019, у якій зазначено, що 18.12.2019 водій, керуючи ТЗ, здійснив зупинку на місці, яке позначено для осіб з обмеженими можливостями та позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків. Скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивачку накладено штраф у розмірі 1020,00 грн.

Частина 5 статті 122 КУпАП, яка зазначена у оскаржуваній постанові, передбачає відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Натомість, у фабулі постанови зазначено, що «водій, керуючи ТЗ, здійснив зупинку на місці, яке позначено для осіб з обмеженими можливостями та позначено дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 ПДР - Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків».

Відповідно до п. 1.10 ПДР, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Однак, відповідачем взагалі не надано доказів здійснення будь-якої зупинки позивачкою.

Відповідно до ПДР, горизонтальна дорожня розмітка 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Згідно з п. 8.5-1 ПДР, дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до фото, наданих позивачкою, дорожня розмітка вочевидь не відповідала вимогам національного стандарту та була майже повністю знищена.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» біля дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки» була відсутня.

Заборонних знаків 3.1, 3.34 - 3.38, застосованих разом з табличкою до дорожнього знаку 7.18 «Крім осіб з інвалідністю», на стоянці також не було.

Згідно з ПДР, інформаційно-вказівний дорожній знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Відповідно до ПДР, табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил.

Згідно з ПДР, табличка до дорожнього знаку 7.18 «Крім осіб з інвалідністю» означає, що дія знака не поширюється на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил. Застосовується із знаками 3.1, 3.34 - 3.38.

Слід зауважити, що у фабулі вказано, що водій здійснив зупинку на місці, що позначено дорожньою розміткою 1.30, проте звинувачує позивачку у порушенні п. 8.4 ПДР, яким визначаються групи дорожніх знаків, при цьому навіть не зазначаючи підпункт вказаного пункту ПДР.

Крім того, ПДР взагалі не містить поняття «осіб з обмеженими можливостями», зазначеного у фабулі, яка міститься в оскаржуваній постанові.

Відтак, фабула правопорушення, визначена у постанові не відповідає диспозиції ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали і обставини справи, вважає, що фактичні обставини події свідчать про відсутність з боку водія ОСОБА_1 порушення п. 8.4 ПДР, за яке її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Отже, в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а відтак провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП, в даному випадку в порушення вимог ст.ст. 7, 245, 251-252, 268, 280 КУпАП, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; крім того невірно оцінив наявні фактичні обставини події та прийняв незаконне і необґрунтоване рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

Викладене також підтверджується відсутністю належних доказів та заперечень (відзиву) по суті справи з боку відповідача, які б спростовували обставини, наведені позивачем, у зв`язку з чим постанова в справі про адміністративне правопорушення є безпідставною та необґрунтованою.

Відтак, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність скасування Постанови серії ЕАК № 1877097 від 18.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.

При цьому, суд виходить з того, що адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Однією з таких правових презумпцій є, закріплена у ст. 62 Конституції України, презумпція невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 162 КАС України, відповідачу ухвалою суду від 03 лютого 2020 року встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, однак вказаним правом він не скористався, відзиву по суті справи суду не надав.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з . 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, суд, ґрунтуючись на встановлених фактичних даних та на підставі ст. 8 КАС України, згідно з якою, усі учасники адміністративного процесу є рівними, та ст. 9 КАС України, згідно з якою, розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості, вважає, що позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 121, 245, 247, 251-252, 258, 268, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 8-11, 72-77, 159, 162, 229, 241-246, 251, 269, 271-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області в особі Інспектора рядового поліції другого батальйону другої роти Черняка Олексія Олексійовича (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 96) про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії серії ЕАК № 1877097 від 18.12.2019, складену інспектором поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Запорізькій області рядовим Черняком Олексієм Олексійовичем, про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення суду складено 04.03.2020.

Суддя С.В. Яркіна