Справа № 440/1858/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р. Справа № 440/1858/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Жигилія С.П. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача -Демченко О.А.,

представника відповідача - Захаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРРОСНАФТА" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2019, суддя С.С. Бойко, вул. Пушкарівська 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.09.19 по справі № 440/1858/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРРОСНАФТА"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРРОСНАФТА" (далі позивач, ТОВ "УКРРОСНАФТА") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області ( далі ГУ ДФС у Полтавській обл.), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 №.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ "УКРРОСНАФТА" в повному обсязі.

Не погодившись з даним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне встановлення всіх обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що господарські операції з поставки природного газу ТОВ «ДНІПРО ОІЛ ГРУП» та ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС» обумовлені діловою метою, мали реальний характер і фактично виконані, що підтверджується рухом активів, зміною зобов*язань позивача як платника податків та належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, податковими накладними, складеними з дотриманням вимог податкового законодавства.

Газ скраплений був придбаний товариством на біржових аукціонах на підставі генеральної угоди №СГ/4535/21-17 від 15.02.2017, №74/6666/ПБА-17 від 20.09.2017 від 20.09.2017.

Частину даного газу було реалізовано контрагентам ТОВ «ДНІПРО ОІЛ ГРУП» та ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС» на умовах укладених договорів, які в судовому порядку недійсними не визнавалися.

Поставка товару проведена на підставі видаткових накладних. Контрагентами проведено оплату придбаного газу. Податкові накладні позивачем складені в електронній формі та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до укладених договорів товар вважається поставленим, а позивач вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки та передачі товару в момент видачі видаткових та податкових накладних.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про безтоварність господарських операцій в зв`язку з відсутністю підпису водія в товарно-транспортних накладних, оскільки факт передачі товару підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. Позивачем, як продавцем, податкові зобов`язання виконані в повному обсязі, що не спростовується відповідачем.

Викладений в рішенні суду висновок про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ДНІПРО ОІЛ ГРУП» та ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС» спростовує висновок відповідача, покладений в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, про заниження податку на прибуток, оскільки в разі фактичного нездійснення господарських операцій та, як наслідок, неотримання доходу, позивач взагалі не зобов*язаний сплачувати податок на прибуток.

Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено ту обставину, що за даними господарськими операціями позивачем сформовано податкові зобов`язання, а не податковий кредит. Дані господарські операції вплинули на формування позивачем показників декларацій з податку на прибуток та податку на додану вартість. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платників податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Матеріали кримінального провадження, на думку апелянта, не можуть бути взяті до уваги, оскільки дані матеріали не є доказами до тих пір, поки в зазначеному кримінальному провадженні відсутній вирок, який набув законної сили. Жодних судових рішень у кримінальному провадженні, на яке посилається суд першої інстанції, не приймалося та в акті перевірки про це не йдеться.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що місцем передачі товару відповідно до видаткових накладних, є місцезнаходження позивача. ТОВ «ДНІПРО ОІЛ ГРУП» здійснювало самовивоз товару, а тому апелянт вважає, що він не може відповідати за діяльність даного товариства.

На думку апелянта є помилковим посилання суду першої інстанції на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2018 по справі №760/28649/17, яким визнано винним директора ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС» ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних порушень, передбачених ч.1 ст. 205-1 та ч.2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України ( далі КК України), оскільки вироком не встановлено фактів недійсних операцій з реалізації товарів. Жодних висновків, щодо недійсності документів, виписаних позивачем, а саме на їх підставі виникли податкові зобов`язання, вироком не встановлено. Вказаний вирок не стосується предмету доказування даної адміністративної справи, а тому на думку апелянта не може бути взятий до уваги.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2019 відкрито апеляційне провадження.

13.11.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому податковий орган просив залишити апеляційну скаргу товариства без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 без змін.

27.11.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку до розгляду та справу призначено у відкрите судове засідання.

16.12.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання податкового органу та проведено заміну відповідача на правонаступника - Головне управління ДПС в Полтавській області ( далі ГУ ДПС у Полтавській обл. )

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

У період з 01.04.2019 по 09.04.2019 контролюючим органом проведено документальну виїзну перевірку ТОВ "УКРРОСНАФТА" податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено Акт №499/16-31-14-03-14/37845151 від 16.04.2019 ( далі Акт перевірки).

На підставі вище зазначеного Акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств загальну суму 884 446,25 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 699 557,00 грн та за штрафними санкціями 174 889,25 грн).

Юридичною підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стало порушення товариством п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі ПК України) п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 ( далі П(С)БО), зареєстрованим в Мін`юсті України 28.02.2013 за №336/22868, п. 5 П(С)БО 15 "Дохід" затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290, зареєстрованим в Мін`юсті України 14.12.1999 за №860/4153, ч. 1, 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерську та фінансову звітність в України" №996-ХІУ від 16.07.1999 ( далі по тексту Закон №996), п.1.2, п. 2.1, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіна України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Мін`юсті України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88), абзацу 2 розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованої у Мін`юсті України 21.12.1999 за №893/4186.

Фактичною підставою стало, на думку податкового органу, заниження податку на прибуток на загальну суму 699 557 грн.по взаємовідносинам з ТОВ «ДНІПРО ОІЛ ГРУП» та ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підтвердження фактичного виконання операцій з поставки товару з контрагентами ТОВ ««ДНІПРО ОІЛ ГРУП» та ТОВ «ПРАЙТЕКС ПЛЮС».

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2017 між позивачем (продавець) та ТОВ "Дніпро Оіл Груп" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 14, за умов якого продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця газ скраплений СПБТ та нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачено в рахунках та видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

На виконання вказаного договору позивачем виписано рахунки-фактури, видаткові накладні та податкові накладні.

На підтвердження транспортування газу скрапленого надані товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) датовані 26.09.2017, 27.09.2017, 28.09.2017, 29.09.2017, 31.09.2017, 01.11.2017.

Зі змісту вказаних товарно-транспортних накладних вбачається, що транспортування газу скрапленого здійснювало ТОВ «Алексис», автомобілем з реєстраційним номером ВС8136ЕА з причепом з реєстраційним номером НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 .

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що власником вантажного автомобіля Renault Premium 440.18 DXI з реєстраційним номером НОМЕР_2 та користувачем напівпричепа-цистерни типу Simatra NCG-35 з реєстраційним номером НОМЕР_1 є ПП «Алекс». ОСОБА_3 працює на посаді водія автотранспортних засобів ПП «Алекс» з 04.10.2011 року.

Однак, з наявного в матеріалах справи листа власника зазначеного транспортного засобу ПП «Алекс», адресованого старшому слідчому з ОВС першого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області Боцулі М., вбачається, що зазначений вантажний автомобіль з напівпричепом-цистерною, водій ОСОБА_4 та підприємство ПП «Алекс» будь-яких взаємовідносин із ТОВ «Дніпро Оіл Груп» не мали.

Крім того, ПП «Алекс» повідомлено, що у відповідності до договору від 03.01.2017 водій ОСОБА_4 на вказаних транспортних засобах був залучений до перевезень скрапленого газу для інших юридичних осіб та знаходився 26.09.2017 у Волинській області, 28.09.2017 у Рівненській, Львівській, Івано-Франківській областях, 01.11.2017 у Львівській області. У інший час транспортні засоби знаходились на території ПП «Алекс» за адресою: вул. Нова 16, с. Стрілковичі, Самбірського району, Львівської області.

Наведені обставини також підтверджені листом ПП «Алекс» від 21.02.2020 року № 04 на запит Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2020 року № 440/1858/19/4280/20.

Колегією суддів із інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що місцезнаходження ТОВ «Дніпро Оіл Груп» є м. Дніпро, у той час як згідно товарно-транспортних накладних транспортування газу скрапленого здійснювалось до м. Києва.

При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «Дніпро Оіл Груп» складських приміщень чи резервуарів для зберігання газу у м. Київ. Результатами з проведеного відповідачем аналізу ЄРПН також не встановлено подальшу реалізацію скрапленого газу придбаного у позивача.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сукупність досліджених доказів вказує на неможливість здійснення зазначених у видаткових та товарно-транспортних накладних операцій між ТОВ «УКРРОСНАФТА» та ТОВ «Дніпро оіл груп».

Також з матеріалів справи вбачається, що 23.11.2017 між ТОВ «УКРРОСНАФТА» (продавець) та ТОВ «Прайтекс Плюс» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №26, за умов якого продавець зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця газ скраплений СПБТ та нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачено в рахунках та видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

Зі сторони покупця договір підписаний в особі директора Гомона Д.Ю.

На виконання вказаного договору позивачем виписано рахунки-фактури, видаткові накладні та податкові накладні. У підтвердження транспортування газу скрапленого надано товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) датовані 23.11.2017, 07.12.2017.

Транспортування газу скрапленого за вказаними товарно-транспортними накладними здійснювалось фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , автомобілем з реєстраційним номером НОМЕР_3 та причепом з реєстраційним номером НОМЕР_4 .

При цьому, товарно-транспортні накладні не містять підпису водія про прийняття товару.

З наданої відповідачем податкової інформації відносно ТОВ «Прайтекс Плюс» встановлено відсутність у останнього складських приміщень чи резервуарів для зберігання скрапленого газу. Податкову звітність підприємство не подає, відомостями ЄРПН не встановлена подальша реалізація придбаного у позивача скрапленого газу.

Колегія суддів зазначає, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 18.06.2018 по справі №760/28649/17, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 205-1 та ч. 2 ст. 205-2 КК України

У даному судовому рішенні встановлені наступні обставини: « ОСОБА_1 реалізуючи злочинний умисел, направлений на внесення завідомо неправдивих відомостей у документи, які відповідно до законодавства подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, засвідчив власним підписом, надані йому та підготовлені за невідомих обставин документи, а саме: Протокол №3 Загальних зборів учасників ТОВ "Прайтекс Плюс" від 27.10.2017, довіреність від 30.10.2017 та Договір купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ "Прайтекс Плюс", які містили неправдиві відомості щодо придбання ОСОБА_1 товариства, відповідно до якого останній виступив учасником та директором.

Крім того, вироком встановлено, що ОСОБА_1 не мав жодної причетності до господарської діяльності ТОВ «Прайтекс Плюс», ним лише підписано установчі документи, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи.

Вищенаведене свідчить про те, що договорів від імені ТОВ «Прайтекс Плюс», зокрема, договору від 23.11.2017 № 26, укладеного з ТОВ «УКРРОСНАФТА», ОСОБА_1 не підписував.

Частиною шостою ст. 78 КАС України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У постанові від 15.06.2018 у справі № 812/4507/13-а Верховним Судом викладено правовий висновок, що документи, які стали підставою для формування даних податкового обліку, виписані від імені осіб, які заперечують здійснення господарської діяльності, а також заперечують підписання будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, здійснення позивачем спірних господарських операцій по поставці на адресу ТОВ «Прайтекс Плюс» (покупець) нафтопродуктів, позивачем не підтверджено, та під час судового розгляду не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи свідчать про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, а відтак первинні документи, складені по взаємовідносинах з ТОВ «Прайтекс Плюс» не є підставою для формування позивачем даних податкового обліку.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абз. 1 цього пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст га обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»)

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

У відповідності до п. 5 П(С)БО 15 «Дохід» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.99 № 290, зареєстрованим в Мін`юсті України 14.12.1999 за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку відображення певних даних господарських операцій у податковому обліку наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування даних такого обліку, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у т.ч. і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у т.ч. у вигляді зменшення фінансового результату до оподаткування, та відповідно податку, який підлягає сплаті до бюджету.

Згідно з п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України безповоротна фінансова допомога це сума кошів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що оскільки господарські операції позивача з ТОВ «Дніпро оіл груп» та ТОВ «Прайтекс Плюс» не мали реального характеру (не підтверджено відвантаження покупцям газу скрапленого), отримані від зазначених контрагентів кошти є безповоротною фінансовою допомогою, яка повинна бути врахована при обчислені фінансового результату до оподаткування податком на прибуток.

Посилання апелянта на реальність вчинених господарських операцій з ТОВ «Дніпро оіл Груп» та ТОВ «Прайтекс Плюс», а також на відсутність обов`язку у ТОВ «Укрроснафта» щодо транспортування скрапленого газу колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки враховуючи обставини щодо діяльності зазначених контрагентів, встановлені заходами податкового контролю у своїй сукупності, не спростовують заперечень контролюючого органу про безпідставність господарських операцій позивача із даними товариствами.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що за наведеними господарськими операціями збільшено податкові зобов`язання, оскільки встановлене контролюючим органом порушення полягає у не врахуванні при визначенні фінансового результату до оподаткування саме коштів, отриманих у якості безповоротної фінансової допомоги, корегування якої Податковим кодексом України, у застосуванні до спірних правовідносин, не передбачено.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на зазначені вище аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРРОСНАФТА" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2019 року по справі № 440/1858/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді С.П. Жигилій О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 11.03.2020