Справа № 460/1692/20
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про зупинення провадження у справі
11 березня 2020 року м. Рівне №460/1692/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. розглянувши питання щодо можливості зупинення провадження в адміністративній справі за позовом
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 01.01.2016 без обмеження кінцевим строком та виплатити позивачу згідно зі статтями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплату до пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 6 мінімальних заробітних плат, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі 6мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 01.01.2016 без обмеження кінцевим строком, з урахуванням раніше виплачених сум, а також здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до І категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини третьої статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 01.01.2016 без обмеження кінцевим строком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 11.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі (письмове провадження).
До позовної заяви позивачем додано заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій позивач зазначає про свою необізнаність щодо розміру отримуваних пенсійних виплат, який не відповідає, на переконання позивача, встановленому законом. Покликаючись до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач стверджує, що ненараховані суми пенсії та неотримані з вини органу пенсійного фонду виплачуються без обмеження будь-яким строком. Спираючись на положення ЦК України та КАС України (у редакції до 15.12.2017) стверджує про відсутність обмежень строку позовної давності, тому просить суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити даний строк.
Вирішуючи питання щодо строку звернення до суду із заявленими позовними вимогами суд звертає увагу позивача, що порушення пенсійним органом відповідачем у справі законодавства під час нарахування та виплати пенсії позивачу може бути встановлено виключно у ході судового розгляду справи. Крім того суд зазначає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України), відтак не застосовується при визначенні дотримання строку звернення до адміністративного суду.
З приводу наведених позивачем доводів щодо забезпечення права на суд в аспекті строку звернення до суду слід звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.
У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
У постанові від 03.04.2019 у справі № 9901/896/18 (провадження № 11-33заі19) Великою Палатою Верховного Суду висловлено, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відтак доводи позивача про необізнаність щодо отримуваних пенсійних виплат, враховуючи, що предметом заявлених позовних вимог є відповідні пенсійні виплати з 01.01.2014, не можуть вважатись поважною причиною пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
У вказаному судовому рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду визначено виняткові правові проблеми, головним чином, такі полягають у необхідності формування правових позицій, а саме:
1. Чи можуть cудами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?
2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (стаття 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та стаття 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?
3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?
4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до частини шостої статті 7 КАС України використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?
Отже, у межах розгляду справи № 510/1286/16-а порушуються питання саме строку звернення до адміністративного суду з вимогами щодо захисту соціальних прав, зокрема щодо регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 прийнято до розгляду справу № 510/1286/16-а.
З матеріалів позовної заяви суд встановив, що позивач звернувся до суду у березні 2020 року з позовом щодо нарахування та виплати починаючи з 01.01.2014 згідно зі ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з урахуванням виплачених сум.
Тому, з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норми процесуального права, суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 460/1692/20 на підставі пункту 5 частини другої статті 236 КАС України, до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.
Керуючись статтями 236, 241, 256, 295 КАС України, суд
Провадження в адміністративній справі № 460/1692/20 зупинити до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу складено 11.03.2020

Суддя Нор У.М.