Справа № 420/24/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/24/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

02 січня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 11.12.2019 року, № від 11.12.2019 року та № від 11.12.2019 року.

Вказана позовна заява подана позивачем до суду засобами поштового зв`язку 28.12.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначає, що відповідачем порушено приписи ст.102 Податкового кодексу України та з порушенням строків складено акт перевірки та прийнято спірні рішення.

Ухвалою від 08.01.2020 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень і відкрито провадження в адміністративній справі

Вказаною ухвалою судом встановлено сторонами строки для подання заяв по суті справи та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

22.01.2020 року (вх. №2975/20) від представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на доводи та обґрунтування, які викладено в акті перевірки від 14.11.2019 року №370/15-32-33-05/ НОМЕР_1 , відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Станом на 10.03.2020 року інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 10.03.2020 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 78.1.2. п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

01.10.2019 року на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України та згідно з доповідною запискою заступника начальника управління начальника відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області від 11.09.2019 року №17/11/15-32-33-05 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято наказ №566 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 » (а.с.12), яким наказано провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з 25 жовтня 2019 року тривалістю 10 робочих днів, з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

На підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та вищевказаного наказу, в приміщенні ГУ ДФС в Одеській області у період з 25.10.2019 року по 07.11.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області проведена документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року за результатами якої складено акт від 14.11.2019 року №370/15-32-33-05/ НОМЕР_1 (а.с.13-20).

Вказаною документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення:

1) п.п.49.18.4. п.49.18 ст.49, пп. 176.1 «в» ст.176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України - не надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку 01.05.2016 року;

2) п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164., п.п.167.1. ст.167, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168., п.п.179.7. ст.179 Податкового кодексу України не сплачений податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування, у розмірі 266023,53 грн.;

3) пп.1.2, п.1.4, п.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, п.168.4 ст.168, пп.168,2.1 п.168.2 ст.168 Податкового кодексу України донараховано військового збору у розмірі 19997,44 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем 11.12.2019 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким за порушення п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2. ст.164., п.п.167.1. ст.167, п.п.168.2.1 п.168.2 ст.168., п.п.179.7. ст.179 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 332529,72 грн., з яких: 266023,53 грн. за податковим зобов`язанням; 66505,89 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.21);

- податкове повідомлення-рішення №000403305, яким за порушення п.п.49.18.4. п.49.18 ст.49, пп. 176.1 «в» ст.176, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 170 грн. (а.с.22);

- податкове повідомлення-рішення №, яким за порушення пп.1.2, п.1.4, п.1.5, пп.1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX, ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164, п.168.4 ст.168, пп.168,2.1 п.168.2 ст.168 Податкового кодексу України ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір на загальну суму 24996,80 грн., з яких: 19997,44 грн. за податковим зобов`язанням; 4999,36 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.23).

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, прийнятими з порушенням строків, визначених ст.102 Податкового кодексу України та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення, базується на викладених в акті перевірки висновках податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним.

Як зазначено в акті перевірки, відповідно до наявної інформації фізична особа ОСОБА_1 у 2015 році отримав доходи, які згідно пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та підлягають відображенню платником у річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

В акті вказано, що згідно відомостей Центральної бази даних Державного реєтру фізичних осіб про джерела доходу та суми отриманих доходів за період з 01.01.2015 рок по 31.12.2015 року ПАТ «УКРСИББАНК» відображено нарахування та виплату доходу у 2-му кварталі 2015 року фізичній особі ОСОБА_1 у вигляді додаткового блага за «ознакою 126» у розмірі 1333771,64 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб від ПАТ «УКРСИББАНК».

В акті від 14.11.2019 року №370/15-32-33-05/ НОМЕР_1 зазначено, що ГУ ДФС в Одеській області надіслало лист вих.№16645/10/15-32-51-07-10 від 26.11.2018 року Директору ПАТ «УКРСИББАНК» для з`ясування виду отриманого доходу. ПАТ «УКРСИББАНК» у відповідь на запит ГУ ДФС в Одеській області надало інформацію вх.№22385/10/15-32 від 28.12.2018 року, а саме банк підтвердив надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп. «д» пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164 податкового кодексу. Щодо надання копій документів щодо здійснення банком операцій з анулювання (прощення) заборгованості - відмовляє, посилаючись на ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і банківську таємницю.

Перевіркою встановлено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік за місцем реєстрації до ДПІ ГУ ДФС в Одеській області не надана.

Як зазначено в акті, відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податку ОСОБА_1 у 2015 році отримала доходи у вигляді додаткового блага, які згідно пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.«д» п.164.2.17 п. 164.2 ст.164. п.п.165.1.55 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у розмірі 1333162,40 грн. (1333771,64 - 609,00) та підлягають відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи.

Враховуючи вищевикладене, актом встановлено, що в порушення пп.163.1.1 п.163,1 ст.163, п.«д» п. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п. 168.2.1 п. 168, пп. в) п.176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України платником податків ОСОБА_1 не відображено в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік по строку до 01.05.2016 року, загальний річний оподатковуваний дохід занижено на суму 1333162,64 грн., з якого не нарахований та не сплачений податок на доходи фізичних осіб до бюджету.

В порушення пп.1.2, п. 1.4, п.1.5, пп.1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX, ст.163, пп. 164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.168.4 ст. 168, ші.168.2.1 п.168,2 ст.168 Податкового кодексу України донараховано військового збору у розмірі 19997,44 грн.

Суд погоджується з вищевказаними висновками податкового органу, при цьому, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.163.1 ст. 163 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

З аналізу наведених норм законодавства випливає висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Згідно з пп. 14.1.54. п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

За приписами пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9.04.2015 № 321-VIII підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" доповнено пунктом 8.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Так, згідно з п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01.01.2015 боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01.01.2014 та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду (щодо пріоритету норм пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України над нормами абзацу «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України) викладено у постановах від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, від 19.07.2019 у справі №826/4240/18 та у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 815/6032/17.

Отже для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, починаючи з 01.01.2015, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

При вирішенні питання про можливість застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб слід з`ясувати:

1) чи відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню;

2) чи є більшою різниця, що розрахована у відповідності до пункту 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яка не підлягає оподаткуванню, ніж сума боргу, що прощена кредитором позивачу. Якщо така різниця є меншою за розмір анульованого (прощеного) боргу, підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо з настанням відповідних податкових наслідків відсутні.

Аналогічну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду 14.11.2019 у справі №520/10880/18, від 25.11.2019 у справі №500/2252/18.

Доказів дотримання умов для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб до суду не надано.

30.06.2015 року АТ «УкрСиббанк» на адресу позивача надіслано повідомлення № 31-4-51-07/2434 (а.с.41) з якого вбачається, що АТ «УкрСиббанк» як кредитор повідомив позивача про прийняте рішення про анулювання кредитної заборгованості позивача, яка станом на 30.06.2015 на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05.10.2006 обліковувалась за позивачем у сумі 80647,95 доларів США, а саме:

- суми основного боргу 63466,52 доларів США, що складає 1333771,64 грн. по курсу НБУ станом на 30.06.2015 року;

- суми процентів 17181,43 доларів США, що складає 361073,90 грн. по курсу НБУ станом на 30.06.2015 року.

У вказаному повідомленні також зазначено про те, що відповідно до пп. «д» ст.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України анульована заборгованість за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо та про необхідність сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом укладення із кредитором відповідного договору, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За змістом наведених положень укладення із боржником договору про припинення кредитного зобов`язання є одним із передбачених Законом способів повідомлення платника податку - боржника про прийняте кредитором рішення щодо прощення (анулювання) відповідної суми боргу й не позбавляє такої заборгованості статусу додаткового блага платника податку, який остання набуває у розумінні Податкового кодексу України.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 826/16188/16.

Суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. по справі №804/4182/17, а саме, що: «…у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

…за встановлених обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, правильним є й висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).»

При вирішенні даної адміністративної справи суд також враховує, що відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що повноваження щодо визначення грошових зобов`язань податковий орган може реалізувати не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суди виходить з того, що граничний строк подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, у якій позивач мав задекларувати об`єкт оподаткування, сплив 01.05.2016 року, тоді як перевірка позивача проведена у період з 25.10.2019 року по 07.11.2019, а грошові зобов`язання збільшені податковими повідомленнями-рішеннями від 11.12.2019 року, тобто через 1318 днів.

Тобто у спірних правовідносинах має місце факт неподання заявником декларації про майновий стан та доходи за 2015 календарний рік.

Тому, застосуванню підлягають положення п.п.102.2.1 ст.102 Податкового кодексу України, а не п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України.

Так, приписами пп.102.2.1 п.102.2 ст.102 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано;

Отже, оскільки зобов`язання нараховане у зв`язку із неподанням позивачем податкової декларації за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, тобто за наявності обставини, визначеної п. 102.2 статті 102 Податкового кодексу України строки давності, визначені в абзаці першому пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України до даних правовідносин не застосовуються.

Таким чином, доводи та обґрунтування, які позивач наводить як підставу для скасування спірних рішень є необґрунтованими.

Суд зазначає, що Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є підставою для нарахування позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Отже, враховуючи те, що позивачем не було подано до податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік із включенням загального оподатковуваного доходу платника податку у розмірі 1333771,64 грн. та в порушення пп.1.2 п.1.4 пп.1.6 п. 16 підрозділу 10 Розділу XX, ст. 163,пп.164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 168. 4 ст. 168 п.п.168.2.1 п. 168. 2 ст.168 ПК України не сплачено військовий збір, суд дійшов висновку про правомірність податкових повідомлень-рішень № від 11.12.2019 року, № від 11.12.2019 року та № від 11.12.2019 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги не належать задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.12.2019 року, № від 11.12.2019 року та № від 11.12.2019 року відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач:

Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська 5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя Корой С.М.

.