Справа № 200/7782/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про зупинення провадження по справі

11 березня 2020 року справа № 200/7782/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 200/7782/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення підйомної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, що проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом, з якої звільнений наказом військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2018 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Під час проходження служби при переїзді на нове місце військової служби в інший населений пункт (з м. Маріуполя до с.м.т. Донське Волноваського р-ну Донецької обл.) у зв`язку з призначенням на іншу військову посаду йому не виплачено підйомну допомогу. Сума підйомної допомоги, як зазначено у відповіді на запит його адвоката, становила 7244,80 грн.

Таку допомогу не було виплачено і під час звільнення зі служби.

Вважаючи свої права порушеними позивач просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому підйомної допомоги; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь підйомну допомогу у сумі 7244,80 грн. та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з 28 березня 2018 року по день ухвалення судом рішення у справі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 200/7782/19-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 120 892 грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Як вбачається з ухвали Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року було прийнято до розгляду справу № 810/451/17 за позовом Особа_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та призначено справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників на 04 березня 2020 року.

У справі № 810/451/17, як і в даній справі № 200/7782/19-а, спір стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 06 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі пункту 8 частини першої Перехідних положень КАС України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, викладеного у постанові від 15 вересня 2015 року (№ 21-1765а15).

У постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року (№ 21-1765а15) зазначено, що відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-1765а15 є застосовним до спірних правовідносин у справі № 810/451/17, однак, на думку колегії, цей правовий висновок Верховного Суду України не узгоджується з підходами (поглядами) Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень статті 117 КЗпП, висловленими у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02; рішення від 08 квітня 2010 року), фактичні обставини якої за суттю теж є подібними до обставин справи № 810/451/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/451/17 сприятиме повному та об`єктивному розгляду апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , тому провадження у справі № 200/7782/19-а необхідно зупинити до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/451/17.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 236, 292, 311, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 липня 2019 року у справі № 200/7782/19-а до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 810/451/17.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко