Справа № 425/696/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2020 року Провадження №2-а/425/69/20

Справа№425/696/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Карагозова Микити Олександровича, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Карагозова Микити Олександровича, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1684942 від 30 жовтня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень та закрити провадження по справі.

У призначений день та час судового засідання, для розгляду справи по суті, сторони не з`явились, але були повідомлені належним чином. Позивач просив розглянути справу без його участі, відповідач подав клопотання, в якому як і позивач, просив справу розглянути без його участі. Відзив на позовну заяву не подав, проти позовних вимог заперечував.

За таких обставин, а також в силу положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача, полягала у тому, що 26 лютого 2020 року, під час звернення до територіального сервісного центру МВС України № 4442, йому стало відомо, що 30 жовтня 2019 року постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною. 2 статті 122 Кодексу про адміністративні правопорушення, у зв`язку із порушенням ним пункту 9.2. «б» Правил дорожнього руху. Зокрема через те, що він 30 жовтня 2019 року, о 00 годині 55 хвилин в місті Сєвєродонецьку по вулиці Автомобільній, 9, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110206 номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч. Однак, оскільки 30 жовтня 2019 року о 00 годині 55 хвилин він не знаходився в місті Сєвєродонецьку та не керував будь-яким транспортним засобом, а зазначений у постанові транспортний засіб йому взагалі не відомий, вважає, що зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Позиція відповідача. Відповідач надав копію рапорту начальника сектора зв`язку та телекомунікації управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Вадима Кшемінського, який містить інформацію про те, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки відеозапису», строк зберігання відеозаписів з портативних відео реєстраторів - 30 діб, а відтак відеозапис правопорушення не зберігся. Також вказував, що проти позовних вимог заперечує.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Тридцятого жовтня 2019 року, ОСОБА_2 , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху однойменних правил, перебуваючи в статусі інспектора патрульної поліції 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, склав постанову серії ЕАК № 1684942 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якою наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за порушення пункту 9.2. б Правил дорожнього руху, а саме: за те, що 30 жовтня 2019 року о 00 годині 55 хвилин в місті Сєвєродонецьку по вулиці Автомобільній 9, він, як водій, керуючи транспортним засобом (марки ЗАЗ 110206 номерний знак НОМЕР_1 ) не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч (а.с. 6 - копія постанови).

Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 26 лютого 2020 року на підставі письмового звернення до начальника Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), оскільки йому стало відомо про існування такої постанови при зверненні до територіального сервісного центру МВС № 4442 (а.с. 5 - копія заяви).

ОСОБА_1 вважаючи постанову протиправною, оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.1).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положення частини 1 статті 284 та частини 1 статті 283 КУпАП передбачають, що постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення виноситься органом (посадовою особою) тільки після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А в силу положень частини 1 статті 280 цього ж кодексу, при розгляді такої справи орган (посадова особа), у першу чергу, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення.

При цьому встановлення такої обставини, з огляду на зміст статей 251 та 252 КУпАП, здійснюється тільки на підставі оцінки органом (посадовою особою) доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, але керуючись законом і правосвідомістю.

А тут суд враховує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено статтею 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

І, з урахуванням правової природи такого акту як постанова у справі про адміністративне правопорушення, що описана у статтях 283-284 КУпАП, ні орган (чи посадова особа), що розглядали справу про адміністративне правопорушення), ні суд не можуть розглядати і приймати постанову у справі про адміністративне правопорушення, саму по собі, як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в силу вже вказаних вище положень статті 251 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення до доказів у такій справі не відноситься, а є актом правозастосовчої діяльності.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Таким чином, у цій справі, в якій позивач оскаржує постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності, докази правомірності свого рішення повинен надати суду саме відповідач. І зокрема, докази того, що позивачем дійсно було вчинено те адміністративне правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення постановою, яку оскаржує позивач.

Але тут суд констатує, що відповідач не надав суду жодних доказів вчинення позивачем діяння, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, у вигляді не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, як це передбачено підпунктом «б» пункту 9.2. «Правил дорожнього руху», 30 жовтня 2019 року о 00 годині 55 хвилин в місті Сєвєродонецьку по вулиці Автомобільна 9.

Суд врахував, напис зроблений на копії постанови щодо наявності відеозапису з відеореєстратора та бодікамери, однак такий напис не міститься в належній для цього графі постанови, як доказ, на підставі якого відповідач встановив порушення. Крім того, цей запис, на відміну від інших відомостей зроблений кульковою ручкою без зазначення дати та підпису особи, яка його зробила, а відтак встановити час, день і особу, яка внесла до постанови цей напис, суд немає можливості.

Крім того, самим відповідачем надана інформація, щодо відсутності у нього будь-яких збережених відеозаписів за 30 жовтня 2019 року (а.с. 6,19).

В силу положень частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на це та той факт, що відповідачем не надано суду доказів наявності в діянні позивача складу правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, суд погоджується із вимогами позову про необхідність скасування постанови (серії ЕАК № 1684942) від 30 жовтня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень. А саму справу слід закрити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Карагозова Микити Олександровича, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі - задовольнити.

Скасувати постанову (серії ЕАК № 1684942) від 30 жовтня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя Д.С. Коваленко