Справа № 320/3273/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Київ № 320/3273/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Київській області
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 12.03.2019 № 450;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 21.03.2019 № 146 о/с;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області від 05.04.2019 № 1170 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУ НП в Київській області;

- зобов`язати ГУ НП в Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 передано справу за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 прийнято справу до провадження та роз`яснено сторонам про те, що справа буде розглядатись одноособово суддею Григоровичем П.О. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що обставини, викладені в матеріалах службового розслідування, на підставі яких було прийнято оскаржувані накази, спростовуються відповідними рішеннями Дніпровського районного суду міста Києва, які набрали законної сили.

Відповідач проти позову заперечує, про що надав відповідний письмовий відзив до матеріалів справи. Посилається на правомірність та обґрунтованість висновків службового розслідування, внаслідок чого оскаржувані накази є цілком правомірними, а позовні вимоги необґрунтованими.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.2 Наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2019 №450 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області», за порушення службової дисципліни пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 13 ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.1 п.1, п.2, 3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», п.п.4, 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, п.2.5 розділу 2, п.9.2 розділу 9 Правил дорожнього ружу, доручення Головного управління від 28.12.2018 №2992/109/01/12-2012 «Про складання адміністративних протоколів щодо вчинення поліцейськими адміністративних правопорушень», п.1 Правил етичної поведінки поліцейських, за: 1) здійснення маневру повороту без увімкненого світлового покажчика повороту; 2) відмови від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння; 3) не повідомленні найближчого органу поліції про вчинення правопорушення відносно нього; 4) відмови назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання; 5) неповідомлення ГУ НП в Київській області про факт складення адміністративних матеріалів, а також вчинення дій які підривають авторитет Національної поліції, перешкоджання поліцейським виконувати їхні службові обов`язки; не сприянні керівникові у зміцненні службової дисципліни підлеглим працівником, заступника начальника ВОДІТТ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції

Згідно витягу із наказу від 21.03.2019 №146/ос, в частині, що стосується позивача, вирішено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77, майора поліції ОСОБА_1 (01117621), заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання, з 25.03.2019 року.

Витягом з наказу від 05.04.2019 №170/ос «По особовому складу» в частині, що стосується позивача, вирішено внести часткові зміні до пункту наказу ГУ НП в Київській області від 21.03.2019 №146/ос в частині звільнення зі служби в поліції, а саме: звільнити з 27.03.2019; стаж служби в поліції 21 рік 07 місяців 13 днів; усього вислуга років 23 роки 00 місяців 09 днів; кількість невикористаних днів відпустки у році звільнення 7.

Аналіз наведених обставин дає змогу дійти висновку про те, що наказ №450 від 12.03.2019 є первинним, в той час як накази від 21.03.2019 №146/ос та від 05.04.2019 №170/ос похідними.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наказу №450 від 12.03.2019, передумовою його прийняття стало службове розслідування стосовно інформації щодо можливого порушення службової дисципліни, Правил дорожнього руху заступником начальника ВОДІТТ ГУНП в Київській області майором поліції ОСОБА_1 , призначене наказом від 07.03.2019 №418.

Проаналізувавши Висновок службового розслідування від 12.03.2019, судом встановлено, що передумовою звільнення позивача зі служби стали наступні обставини, а саме:

1) складення 07.03.2019 працівниками патрульної поліції по відношенню до позивача адміністративних матеріалів (постанови по справі про адміністративне правопорушення) за порушення п.9.2 розділу 9 Правил дорожнього руду - не увімкнення світлового покажчика повороту при зміні напрямку руху. При цьому, автомобіль марки Ауді А6 ДЗН НОМЕР_1 під керуванням позивача працівниками патрульної поліції було зупинено;

2) після зупинки автомобіля працівниками патрульної поліції встановлено перебування позивача під час керування вказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП;

3) під час огляду працівниками патрульної поліції позивача було виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин носа, які зі слів позивача нанесені невідомими особами. В порушення п.п.4, 5 розділу ІІ Інструкції від 06.11.2015 №1377, позивач не повідомив найближчий орган поліції про вчинення відносно нього правопорушення;

4) впродовж доби позивач не повідомив Головне управління про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів, чим проігнорував вимоги доручення Головного управління від 28.01.2018 №2992/109/01/12-2018;

5) в мережі Інтернет за адресою «dtp.kiev.ua» містились публікації про керування позивачем 07.03.2019 автомобілем марки Ауді А6 ДЗН НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та негативні відгуки відвідувачів зазначеного інтернет ресурсу з приводу такої події.

Інших обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності Висновок службового розслідування в собі не містить.

Не погоджуючись з правомірністю і обґрунтованістю наведених доводів відповідача, як наслідок, вбачаючи наявність підстав для скасування оскаржуваних наказів, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Статтею 3 Закону № 580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина 1 статті 17 Закону № 580-VIII).

За змістом частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Разом з тим, пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 06.12.2016 за №1576/29706 (далі - Правила № 1179), передбачено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

В той же час, за змістом пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм етичної поведінки. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Таким чином, можна дійти висновку, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також неухильно дотримуватися норм етичної поведінки поліцейського.

Між тим, частиною 1 статті 19 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону № 580-VIII).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження встановлюється Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина 2 вказаної статті Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

В той же час, згідно із статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 1 статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Отже, дисциплінарним проступком, є, зокрема, неналежне виконання чи невиконання поліцейським положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також порушення норм етичної поведінки поліцейського.

Суд зазначає, що за вчинення працівником поліції адміністративного правопорушення або порушення правил етики поліцейського у позаслужбовий час, також є дисциплінарними проступками, відповідальність за які передбачена Дисциплінарним статутом та Законом України «Про Національну поліцію».

В той же час, частиною 1 статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (частина 2 вказаної статті Дисциплінарно статуту).

Відповідно до частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування регулюються Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків (пункт 1 розділу V Порядку № 893).

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Відповідно до пункту 1 розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд зазначає, що у разі наявності повідомлення про порушення поліцейським положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, Присяги поліцейського, а також порушення норм етичної поведінки поліцейського, у тому числі позаробочий час, з метою встановлення таких обставин, дисциплінарною комісією проводиться службове розслідування.

При цьому, якщо дисциплінарна комісія в ході службового розслідування дійде висновку про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, до такого поліцейського застосовується дисциплінарне стягнення.

Слід зазначити, що вид дисциплінарного стягнення поліцейського визначається дисциплінарною комісією виходячи з характеру проступку поліцейського, обставини, за яких він був учинений, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Варто також відзначити, що вид дисциплінарного стягнення повинен бути співмірним із вчиненням поліцейським дисциплінарного проступку.

Так, як вже встановлено судом, дисциплінарною комісією за результатами службового розслідування зроблено висновок про те, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6, 11, 13 ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пп.1 п.1, п.2, 3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», п.п.4, 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, п.2.5 розділу 2, п.9.2 розділу 9 Правил дорожнього ружу, доручення Головного управління від 28.12.2018 №2992/109/01/12-2012 «Про складання адміністративних протоколів щодо вчинення поліцейськими адміністративних правопорушень», п.1 Правил етичної поведінки поліцейських, заступник начальника ВОДІТТ ГУНП в Київській області майор поліції ОСОБА_1 підлягає звільненню зі служби в поліції.

Таких висновків комісія дійшла, зокрема на підставі того, що після зупинки 07.03.2019 автомобіля марки Ауді А6 ДЗН НОМЕР_1 працівниками патрульної поліції, встановлено перебування позивача під час керування вказаним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, про що складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП;

Відповідно до частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, адміністративний суд, вирішуючи дану адміністративну справу по суті, не надає оцінку обставинам в рамках застосування частини 1 статті 130 КУпАП, оскільки наведене знаходиться поза межами юрисдикції суду у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, адміністративний суд, у відповідності до частини 1 статті 2 КАС України здійснює судочинство у сфері саме публічно-правових відносин та виходячи з положень частини 2 статті 2 КАС України, перевіряє чи прийняті оскаржувані накази на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, розсудливо та з дотриманням принципу рівності перед законом.

Як зазначено у висновку службового розслідування: «Під час спілкування з працівниками поліції, у останніх виникла підозра на те, що ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу з явними ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти освідування з метою встановлення стану сп`яніння.

Усвідомлюючи наслідки, які настануть після виявлення у ОСОБА_1 стану сп`яніння, останній від пропозиції поліцейських відмовився та повідомив їх про те, що у нього погіршилося самопочуття.

Тобто ОСОБА_1 будучи працівником поліції, натомість щоб допомогти та посприяти поліцейським у складанні адміністративних матеріалів, розпочав перешкоджати їм у виконанні своїх службових обов`язків. Надалі, ОСОБА_1 було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, де лікарями за зовнішніми ознаками встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння».

Натомість, висновки службового розслідування не доведені перед судом належними та допустимими доказами та спростовуються наступним.

Так, частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.05.2019 по справі №755/4254/19, яка Управлінням патрульної поліції в м. Києві не оскаржувалась та набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з мотивувальної частини зазначеної постанови, місцевий районний суд приходячи до висновку про відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, встановив, серед іншого, наступне: «Захисник Кучерявий О.П. у судовому засіданні надав відповідь КМКЛШМД № 517 від 03.05.2019 року, в якій зазначено, що КМКЛШМД не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння, який затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Зокрема, коли ОСОБА_1 вперше звернувся до КМКЛШМД 07 березня 2019 року о 02 годині 30 хвилин, то йому була надана наступна медична допомога: огляд нейрохірурга, рентгенографія черепа, первинна хірургічна обробка рани. Від запропонованої госпіталізації відмовився, про що є запис та підпис хворого в амбулаторному журналі. Крім того, повторно ОСОБА_1 доставлений каретою швидкої медичної допомоги до МКЛШМД 07.03.2019 року о 05 годині 10 хвилин та госпіталізований у відділення ІІ н/х із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин спинки носа. При госпіталізації від здачі аналізу крові на наявність спирту відмовився. Основний показник того, що хворий вживав алкоголь чи ні, є аналіз крові на спирти, тому даних наявності алкоголю в крові в них не має.

Відповідно до п. 1 ч. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 рок, передбачено, що перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду на стан сп`яніння водіїв, затверджується Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, начальниками структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, однак, відповідно до відповіді КМКЛШМД № 517 від 03.05.2019 року, КМКЛШМД не входить до вказаного переліку таких закладів.

Зокрема, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 191752, ОСОБА_1 , 07 березня 2019 року о 04 год. 42 хв. керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Однак, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери АА 00998 вбачається, що відеозапис за участі ОСОБА_1 починається о 04 год. 02 хвилин, а о 04 год. 42 хв., останній вже знаходиться в приміщенні КМКЛШМД, куди його було доставлено з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин спинки носа, тому ОСОБА_1 не міг керувати транспортним засобом о 04 год. 42 хв., як це зазначено в протоколі.

Крім того, відповідно до вказаного вище протоколу, ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, а саме - огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проходити відмовився у присутності двох свідків.

Зокрема, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП у своїх діях поліцейський серед іншого керується Інструкцією про порядок виявлення транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 року далі - Порядок).

Відповідно до вказаного вище Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом (п. 3). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумнів и (п. 4).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Я вбачається з наявних матеріалів, огляд ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу взагалі не проводився у присутності двох свідків.

Зокрема, ОСОБА_1 був доставлений каретою швидкої допомоги до КМКЛШМД саме на його прохання у зв`язку з поганим самопочуттям, так як напередодні йому були нанесені тілесні ушкодження невідомою особою (внесені відомості до ЄРДР) та він звертався о 02 годині 30 хвилин до медичної установи, де було йому встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку; забої та садна обличчя.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери АА 00998 вбачається, що о 05 год. 12 хв. ОСОБА_1 у приміщенні лікарні КМКЛШМД лежить на каталці на животі та в цей час до нього підходить поліцейський чоловічої статі разом з двома працівниками медичного закладу пояснюючи ОСОБА_1 , що його було зупинено на автомобілі «Ауді» вул. Жмаченко, Ватутіна , Кибальчича 16 (хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначена вул . Курнатовського) з ознаками алкогольного сп`яніння та у присутності двох свідків запитує чи відмовляється він від проходження огляду на стан сп`яніння. У цей час, ОСОБА_1 лежачи каталці на животі продовжує видавати звуки стогону від болю, не зазначаючи при цьому, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, на що працівник поліції о 05 год. 13 хв. зазначає, що оскільки ОСОБА_1 нічого не каже, то він це сприймає як відмову, що є порушенням законодавства України та прав людини».

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, Окружний адміністративний суд міста Києва відхиляє доводи відповідача в цій частині, як такі, що могли бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24.09.2019 по справі №755/6552/19, яке набрало законної сили 25.10.2019, позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №3 батальйону №4 полку №2 Управління патрульної поліції у м. Києві Горбенко Інни Вікторівни про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задоволено.

Постанову від 07.03.2019 року серії НК № 555327 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасовано, провадження по справі закрити.

В рамках справи №755/6552/19 Дніпровським районним судом міста Києва встановлено, що відповідачем не було надано суду будь яких доказів та фактичних даних на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме доказів, які б ґрунтувалися на показаннях технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

За таких обставин, оскільки Управлінням патрульної поліції в м. Києві належними та допустимими доказами в рамках справи №755/4254/19 Дніпровському районному суду не було підтверджено обставин перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем 07.03.2019, а поліцейським Горбенко І.В. в рамках справи №755/6552/19 не було підтверджено вчинення позивачем 07.03.2019 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, дані обставини не можуть бути підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Посилання відповідача на вчинення позивачем дій, направлених на перешкоджання посадовими особам патрульної поліції у складенні адміністративних матеріалів, судом відхиляються, адже за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення дії патрульних поліції по складанню адміністративних матеріалів не можна вважати правомірними, отже, позивач не міг вчинити дій, направлених на перешкоджання законної діяльності працівників правоохоронного органу.

Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне відзначити, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є адміністративним правопорушенням, стягнення за яке накладається судом за наслідками розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення. На момент складання висновку службового розслідування та винесення оскаржуваних наказів, постанова суду, яка б підтверджувала винність позивача у вчиненні адміністративних правопорушень за статтею 130 КУпАП, була відсутня, а отже, висновок службового розслідування в цій частині сприймається Окружним адміністративним судом міста Києва виключно як суб`єктивна думка особи, відповідальної за складення висновку.

Посилання комісії у висновку службового розслідування на те, що в мережі Інтернет за адресою «dtp.kiev.ua» містились публікації про керування позивачем 07.03.2019 автомобілем марки Ауді А6 ДЗН НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння та негативні відгуки відвідувачів зазначеного інтернет ресурсу з приводу такої події, не могли бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже на час складення висновку службового розслідування (12.03.2019) у відповідача були відсутні, належні достатні та допустимі докази вчинення позивачем протиправного діяння, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, а отже, інформація мережі Інтернет мала бути розцінена ГУПН в Київській області, виключно як думка особи, що поширила таку інформацію.

Разом з тим, обставини, викладені у висновку службового розслідування про те, що в порушення п.п.4, 5 розділу ІІ Інструкції від 06.11.2015 №1377, позивач не повідомив найближчий орган поліції про вчинення відносно нього правопорушення; впродовж доби позивач не повідомив Головне управління про факт складання відносно нього адміністративних матеріалів, чим проігнорував вимоги доручення Головного управління від 28.01.2018 №2992/109/01/12-2018, позивачем не заперечуються та матеріалами справи не спростовуються, а тому у суду не виникає сумнівів в обґрунтованості висновку службового розслідування в цій частині.

Проте, оскільки звільнення позивача з поліції є найсуворішою мірою дисциплінарної відповідальності, а не повідомлення позивачем ГУПН в Київській області про неведені обставини у визначений строк, не спричинило наслідків в тій мірі, в якій вони могли б завдати загрози авторитету державного органу або значною мірою негативно вплинути на інтереси держави і суспільства, то звільнення позивача з цієї підстави, на переконання суду, не відповідає принципу пропорційності, визначеного п.8 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, звільнення позивача на підставі наказу №450 від 12.03.2019 відбулось в період перебування позивача на лікарняному, що підтверджується копією Довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського (а.с.68 том 1) та одночасно відповідачем не заперечується.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ ГУ НП в Київській області від 12.03.2019 № 450 в частині, що стосується ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, як такий, що прийнятий без врахування всіх обставин, що мали значення для прийняття законного рішення, не є адекватними (співмірними) із обставинами, що фактично мали місце.

Накази наказ ГУ НП в Київській області від 21.03.2019 № 146 о/с, від 05.04.2019 №1170 о/с в частині, що стосуються позивача, підлягають визнанню протиправними та скасуванню, як похідні від наказу №450 від 12.03.2019.

В той же час, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині, що стосується наведених вище наказів, адже даними розпорядчими документами вирішувались питання по особовому складу також і щодо інших осіб, окрім позивача, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП у Київській області №450 від 12.03.2019, від 21.03.2019 № 146 о/с, від 05.04.2019 №1170 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Стосовно позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУ НП в Київській області, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи встановлення судом протиправність наказів в частині звільнення позивача, вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Київській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання ГУ НП в Київській області з 25.03.2019.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, то суд зазначає про наступне.

Так, в контексті поновлення прав позивача у зв`язку з прийняттям оскаржуваних наказів, які визнані судом протиправними, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Так, відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Проте, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988).

Пунктом 2 Постанови № 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі - Порядок №260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин діє Закон України «Про національну поліцію» та Порядок №260, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 року у справ №814/2648/16, від 17.01.2019 у справі №805/2706/17-а.

Як вже зазначалось, за змістом п.9 розділу І Порядку №260, при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні дні, а не робочі дні.

Згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення, нарахованого ОСОБА_1 в лютому 2019 року Головного управління Національної поліції у Київській області №139 від 19.02.2020 р. грошове забезпечення позивача за останній повний місяць роботи перед звільненням - лютий 2019 р. складає 17 015,41 грн.

Період вимушеного прогулу позивача у 2019 році становить: з 25.03.2019 по 31.12.2019 - 281 день.

Період вимушеного прогулу позивача у 2020 році становить: з 01.01.2020 по 28.02.2020 - 58 днів.

Отже, період вимушеного прогулу позивача з 25.03.2019 р. по 28.02.2020 р. становить 339 днів.

Таким чином, враховуючи дані наявної у матеріалах справи довідки про доходи, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача, становить - 607,69 = 17015,41 грн. (останній повний місяць) / 28 к.д.

Відтак, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу становить 206006,91 грн. = 339 (к.д. вимушеного прогулу) * 607,69 грн. (середньоденне грошове забезпечення), без вирахування обов`язкових платежів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за правильне задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.03.2019 по 28.02.2020 в сумі 206006,91 грн.

В той же час, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів, адже відрахування обов`язкових платежів, в даному випадку, є виключною компетенцією ГУНП в Київській області, за правильність здійснення яких останній, як податковий агент, несе самостійну відповідальність, встановлену законом. В матеріалах справи відсутні докази не здійснення відповідачем при нарахування грошового забезпечення позивачу відповідних відрахувань обов`язкових платежів, внаслідок чого наведене позивачем формулювання позовних вимог в цій частині є безпідставним.

Відповідно до частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадови чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.03.2019 № 450 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.03.2019 № 146 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 .

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 05.04.2019 № 1170 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 .

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Київській області з 25.03.2019.

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.03.2019 по 28.02.2020 в сумі 206 006,91 грн (двісті шість тисяч шість грн 91 коп).

7. В решті позову відмовити.

8. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності ізоляторів тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в Київській області та стягнення грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 18 230,70 грн (вісімнадцять тисяч двісті тридцять грн 70 коп).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович