Справа № 200/8615/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року справа №200/8615/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року (повний текст складено в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/8615/19-а (суддя в 1 інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) в якому позивач просила визнати дії відповідача протиправними, зобов`язати відповідача призначити їй достроково пенсію за віком, як матері дитини-інваліда з дитинства, яка виховала дитину до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. (арк.справи 5-7)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 200/8615/19-а позовні вимоги задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною відмову Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у призначенні ОСОБА_1 достроково пенсії за віком у зв`язку з тим, що вона, як мати, що виховала дитину з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку, має стаж роботи понад 15 років, і має право достроково вийти на пенсію за віком у 2018 році після досягнення 50 років України відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та питання про призначення ОСОБА_1 достроково пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю з дитинства, яка виховала дитину до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства. В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.(арк.справи 46-50)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. (арк.справи 64-66)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги та встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,згідно свідоцтва про народження 1-НО НОМЕР_1 НОМЕР_2 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.справи 12-16).

Управлінням соціального захисту населення Будзурній О.В. надана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк.справи 22).

ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховувала її до шестирічного віку.

Листом від 12.10.2018 року № 13278/02 Бахмутсько Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області заява ОСОБА_1 залишена без розгляду, оскільки з наданої довідки МСЕК від 05.02.2013 року серії ААБ № 411620 неможливо встановити, що захворювання у доньки позивача настало до шестирічного віку (арк.справи 30).

Згідно довідки МСЕК від 05.02.2013 року серії ААБ № 411620 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства, лікування у психіатра, праця у спеціально створених умовах (арк.справи 21).

Згідно довідки Міської психоневрологічної лікарні м. Горлівки від 01.06.2018 року № 1818 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться під диспансерним наглядом лікаря психіатра з 29.10.1988 року по теперішній час у зв`язку з психічним захворюванням, за даним захворюванням є особою з інвалідністю 2 групи дитинства, безстроково (арк.справи 20).

Відповідно до ст. 17 Закону України Про пенсійне забезпечення жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (п. є і ж ст. 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (ст. 94).

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розд. VIII Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Тобто, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю на момент виникнення спірних відносин установлювався ст. 2 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а також ст. 1 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні.

Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно абзацу 3 ст. 1 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні встановлено, що дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, ані в Законі України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

При цьому згідно абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно з п. 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розд. ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Тобто, для призначення пенсії на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена ч. 6 ст. 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до ч. 12 ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно п. 2.18 Порядку № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що п. 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням ст. 17 Закону України Про пенсійне забезпечення та ст. 26, абз. 4 п. 3 розд. VIII Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Враховуючи наведене, мати дитини з інвалідністю має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері дитин з інвалідністю є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю, а не дитини без такого роду медичних показань.

Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття дитини з інвалідністю, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно довідки Міської психоневрологічної лікарні м. Горлівки від 01.06.2018 року № 1818 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться під диспансерним наглядом лікаря психіатра з 29.10.1988 року по теперішній час у зв`язку з психічним захворюванням, за даним захворюванням є особою з інвалідністю 2 групи дитинства безстроково.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

З огляду на загальні принципи (намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний приймати такі довідки.

Неможливість проведення перевірки довідок та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, відмовляючи у призначенні достроково пенсії за віком, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення, тому позовні вимоги про визнання протиправною відмови у призначенні пенсії за віком достроково, підлягають задоволенню.

В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 200/8615/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2019 року у справі № 200/8615/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Т.Г.Арабей

Е.Г. Казначеєв