Справа № 826/11613/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Київ № 826/11613/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом до Єршова Володимира Володимировича Державного агентства рибного господарства України
третя особа проСвятошинський районний сектор Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також - ОСОБА_1 або Позивач) з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі по тексту також - Держрибагентство або Відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Святошинського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі по тексту також - Сектор), в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України № 146-О від 18.08.2017 про звільнення ОСОБА_1 .

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу оперативної роботи № 2 Управління оперативного реагування «Рибоохоронний патруль» з 18.08.2017.

3. Стягнути з Державного агентства рибного господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.08.2017 по дату винесення судового рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки звільнення Позивача здійснено Відповідачем з порушенням положень законодавства про працю, за відсутності на те дійсних правових підстав, то його порушені права підлягають поновленню у заявлений спосіб.

Представник Відповідача, у відзиві по суті заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, вважаючи спірний наказ про звільнення Позивача законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням положень статті 19 Конституції України.

Розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Держрибагентства від 17.05.2017 № 90-О «Про призначення ОСОБА_1 » Позивача було призначено на посаду головного державного інспектора відділу оперативної роботи № 2 Управління оперативного реагування «Рибоохоронний патруль» з 22.05.2017 як такого, що визначений переможцем конкурсу зі встановленням випробувального строку шість місяців.

Згідно з повідомленням Святошинського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.08.2017 вих. № 3/4633 Держрибагентству стало відомо, що громадянин ОСОБА_1 18.12.2013 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частиною п`ятою статті 191, частиною першою статті 69, частиною першою статті 366, статтею 70 Кримінального кодексу України до позбавлення права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності строком на 3 року з 05.02.2015 по 05.02.2018, а також запропоновано, окрім іншого: не пізніше трьох днів після одержання копії вироку суду звільнити засудженого (-ну) з посади, яку він (вона) займає і права на яку він (вона) позбавлений; унести до трудової книжки засудженого (-ної) запис про те, на якій підставі, на який строк і які посади він (вона) позбавлений права обіймати.

У зв`язку з надходженням до Держрибагентства вказаного повідомлення, наказом Держрибагентства від 18.08.2017 № 146-О «Про звільнення ОСОБА_1 » Позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу оперативної роботи № 2 Управління оперативного реагування «Рибоохоронний патруль» 18.08.2017 відповідно до пункту 4 частини першої та частини другої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Також, наведені відомості внесені Відповідачем до трудової книжки Позивача НОМЕР_1 шляхом зазначення у записі № 33, що Позивач позбавлений прав займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності строком на 3 роки з 05.02.2015 по 05.02.2018.

Про виконання повідомлення від 15.08.2017 № 3/4633 Держрибагентство повідомило Сектор листом від 18.08.2017 вих. № 3-10.1-9/4651-17.

При цьому, судом встановлено, що дійсно вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2013 у кримінальній справі № 212/10508/2012 (провадження № 1/127/236/13) по обвинуваченню, зокрема, ОСОБА_1 , раніше судимого вироком Суворовського районного суду м. Херсона 22.11.2013 за частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366, 69 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права займати керівні посади на підприємствах всіх форм власності, без конфіскації майна (на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки), у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 28, частиною другою статті 366, частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358, частиною першою статті 263 КК України, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366 КК України та призначено йому остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності строком на 3 (три) роки, з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності. Також, на підставі частини четвертої статті 70 КК України вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 22.11.2013 залишено до самостійного виконання.

Натомість, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03.07.2014 змінено вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2013 в частині призначеного покарання ОСОБА_1 , а саме визначено: вважати засудженим ОСОБА_1 за частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статі 366 КК України. Відповідно до статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності строком 3 роки, без конфіскації майна. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.01.2017 у справі №212/10508/2012 Позивача звільнено від відбуття покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Згідно з довідками Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України (ААА № 0023355, ІАА № 0372628 та ААА № 0023355) ОСОБА_1 на території України станом на 05.09.2017, 24.01.2018 та 05.09.2017 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та у розшуку не перебуває.

Позивач вважаючи, що на момент його звільнення у Відповідача були відсутні підстави, передбачені статтею 84 Закону України «Про державну службу», звернувся до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування спірного наказу від 18.08.2017 № 146-О, а також про застосування наслідків такого скасування (поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за вимушений прогул).

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд дійшов висновків про наступне.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано, зокрема, норми Конституції України, Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі по тексту також - Закон № 889-VIII) та Кримінального кодексу України (далі по тексту також - КК України), у відповідних редакціях на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 889-VIII визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням, окрім іншого, такого принципу, як доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

За приписами пункту 4 Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби 05.08.2016 № 158, поведінка державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування має забезпечувати довіру суспільства до державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець, зокрема зобов`язаний дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки.

На державну службу не може вступити особа, яка має судимість за вчинення умисного злочину, якщо така судимість не погашена або не знята в установленому законом порядку (частина друга статті 19 Закону № 889-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Відповідно до статті 84 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є: 1) припинення громадянства України або виїзд на постійне проживання за межі України; 2) набуття громадянства іншої держави; 3) набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення; 4) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного злочину та/або встановлення заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави; 5) наявність відносин прямої підпорядкованості близьких осіб у випадку, передбаченому статтею 32 цього Закону.

У випадках, зазначених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Окрім того, за приписами статті 32 Кримінально-процесуального кодексу України, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган за місцем роботи засудженого зобов`язаний: не пізніше трьох днів після одержання копії судового рішення звільнити засудженого з посади, яку він обіймає, або від того виду професійної діяльності, права на який його позбавлено, внести до трудової книжки засудженого запис про те, на якій підставі, на який строк і які посади він позбавлений права обіймати або яким видом професійної діяльності він позбавлений права займатися, та повідомити уповноважений орган з питань пробації про виконання судового рішення.

У взаємозв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що спірний наказ від 18.08.2017 № 146-О прийнятий Держрибагентством саме у зв`язку з надходженням повідомлення Святошинського районного сектору Київського міського відділу з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 15.08.2017 вих. № 3/4633 про засудження ОСОБА_1 (на підставі якого встановлено факт засудження Позивача), суд дійшов висновку, що у Відповідача були наявні відповідні правові підстави для звільнення Позивача, оскільки ним фактично лише виконано імперативні норми законодавства.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу (звільнення від відбування покарання з випробуванням), якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.

Враховуючи наведене, суд також не приймає до уваги посилання Позивача на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06.01.2017 у справі №212/10508/2012, якою Позивача звільнено від відбуття основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, оскільки згідно з повідомленням Сектору додаткове покарання діє до 05.02.2018.

Разом з тим, Позивач не оскаржує дії Сектору, які саме й стали підставою для прийняття Відповідачем спірного наказу.

Більше того, як вбачається зі змісту вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 18.12.2013 у кримінальній справі № 212/10508/2012, на підставі частини четвертої статті 70 КК України, відносно Позивача вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 22.11.2013 залишено до самостійного виконання.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що Відповідач виконав обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович