Справа № 400/1580/19
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1580/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019р. по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019р. ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому просив скасувати:

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 458 933,41грн. та застосування штрафної санкції в сумі 229 466,71грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 38 244,45грн. та застосування штрафної санкції в сумі 19 122,33грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-17 від 12.02.2019р. на суму 429грн.;

- рішення за № від 12.02.2019р. про застосування штрафних санкцій в сумі 85,8грн. за донарахування органом доходів і зборів, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 26.04.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15 767грн. та застосування штрафної санкції в сумі 3 941,75грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосування штрафної санкції в сумі 9 476,33грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафної санкції в сумі 5 368,09грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 195,21 грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 665,49грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 1 104,91грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період з 28.11.2018р. по 11.12.2018р. посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2017р. по 31.12.2017р..

За результатами перевірки 26.12.2018р. складено Акт перевірки, у висновках якого встановлено порушення ст.ст.168, 177, 198, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

На підставі встановлених порушень, ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 458 933,41грн. та застосування штрафної санкції в сумі 229 466,71грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 38 244,45грн. та застосування штрафної санкції в сумі 191 22,33грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-17 від 12.02.2019 р. на суму 429грн.;

- рішення за № від 12.02.2019р. про застосування штрафних санкцій в сумі 85,8грн. за донарахування органом доходів і зборів, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 26.04.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15 767грн. та застосування штрафної санкції в сумі 3 941,75грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосування штрафної санкції в сумі 9 476,33грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафної санкції в сумі 5 368,09грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 195,21грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 665,49грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 1 104,91грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510грн..

Позивач вважає вказані рішення податкового органу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки ДФС неправомірно зроблено висновок щодо завищення витрат та донарахування ФОП ОСОБА_1 зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та штрафних санкцій.

Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019р. адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення-рішення за №5, №5, 5, №5, №5, №5, №5, №5, №5 від 12.02.2019р. та за №5 від 26.04.2019р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019р. №Ф-17, рішення від 12.02.2019р. за № про застосування штрафних санкцій.

У задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення за №5 від 12.02.2019р. відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, представник ГУ ДФС у Миколаївській області в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.

В судове засідання 4.03.2020р. з`явилась Малетич Л.М., представник ФОП ОСОБА_1 , та нею надані відповідні пояснення по суті справи. Також, Малетич Л.М. подала заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Під час судового засідання, судовою колегією з`ясовані усі обставини по справі та вирішено перейти у розгляд справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв з порушенням норм податкового законодавства України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваних рішень, чим порушено права ФОП ОСОБА_1 .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за кодом основного виду економічної діяльності - 49.41 - вантажний автомобільний транспорт. У своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує сім власних вантажних автомобілів марки: VOLVO, DAF, MAN та 11 орендованих вантажних автомобілів.

У період з 28.11.2018р. по 11.12.2018р. ГУ ДФС у Миколаївській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2017р. по 31.12.2017р., за результатами якої 26.12.2018р. складено акт перевірки, у висновках якого встановлено порушення вимог ст.168, 177, 198, п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

На підставі встановлених порушень, контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 458 933,41грн. та застосування штрафної санкції в сумі 229 466,71грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 38 244,45грн. та застосування штрафної санкції в сумі 191 22,33грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-17 від 12.02.2019 р. на суму 429грн.;

- рішення за № від 12.02.2019р. про застосування штрафних санкцій в сумі 85,8грн. за донарахування органом доходів і зборів, або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 26.04.2019р. про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 15 767грн. та застосування штрафної санкції в сумі 3 941,75грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування адміністративного штрафу та санкцій в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб в сумі 170грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі податку на доходи фізичних осіб, пені, та застосування штрафної санкції в сумі 9 476,33грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі військового збору, пені та застосовано штрафної санкції в сумі 5 368,09грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 195,21грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 665,49грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафу в сумі 1 104,91грн.;

- податкове повідомлення-рішення за №5 від 12.02.2019р. про застосування штрафної санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб в сумі 510грн..

Перевіряючи правомірність рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та скасування податкових повідомлень-рішень, з урахуванням підстав, за якими апелянт пов`язує його незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п.п.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють таку сферу правовідносин.

Приписами п.75.1 ст.75 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п.177.2 ст.177 та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 ПК України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами п.177.2 ст.177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Законом України від 21.12.2016р. №1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» з 1.01.2017р. внесено зміни у ст.177 ПК України.

Так, положеннями пп.177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування є використання придбаних транспортних засобів, інших основних фондів та товарів в оподатковуваних операціях, у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Однак, не підлягають амортизації та не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких відносяться: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Згідно з п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п.п.161.1.1 п.161 Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені п.162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, п.п.161.1.5 п.161 ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Податкового кодексу України.

Разом з тим, п.4 ч.1 ст.4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI визначає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску відповідно до ст.6 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Окрім того, ч.2 ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

У листі ВАС України від 2.06.2011р. за №742/11/13-11 проведено аналіз відповідних законодавчих норм та наголошено на тому, що для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у вказаному листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції, а саме рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Тобто, з урахуванням матеріалів справи та обставин встановлених судом, інспектор помилково відніс вищезазначені транспортні засоби до основних засобів, детально не дослідивши усі аспекти діяльності фізичної особи-підприємця в ситуації, яка припускала неоднозначне трактування законодавства. А документи надані позивачем, повністю підтверджують витрати, пов`язані з господарською діяльністю, які позивач правомірно відніс до податкових декларацій про майновий стан і доходи.

Що стосується питання чи відноситься сідловий тягач та вантажний напівпричіп до вантажних автомобілів у розумінні ПК України, судова колегія зазначає наступне.

Приписи ЗУ «Про автомобільний транспорт» за №2344-ІІ від 5.04.2001р. визначають засади організації та діяльності автомобільного транспорту (надалі - Закону №2344-ІІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2344-ІІІ, автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Аналізуючи зазначене, судова колегія зазначає, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій.

Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Однак, у ст.1 Закону №2344-ІІІ відсутнє визначення «сідловий тягач».

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (надалі - УКТЗЕД), затвердженої ЗУ «Про Митний тариф України» за №584-VII від 19.09.2013р., сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Крім цього, згідно з визначенням поняття «сідловий тягач», наведених у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997р. за №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, судова колегія зазначає, що напівпричепи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

Приписами пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України визначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч.1 ст.71 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами частини 4 ст.9 КАС України.

Вказане свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів та сідлових тягачів до основних засобів подвійного призначення та необґрунтованість їх ототожнення з легковими або вантажними автомобілями, які віднесені податковим законодавством до засобів подвійного призначення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем правомірно включено до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, вартості придбаних запасних частин, інших засобів для сідлових тягачів та напівпричепів, вантажних автомобілів.

Що стосується визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати сум ЄСВ, то судова колегія вважає, що обчислення єдиного внеску є похідним від встановленого порушення контролюючим органом в акті перевірки та збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за порушення положень ст.168, 177 ПК України.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за №2464-VI від 8.07.2010р. визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як передбачено ч.3 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У відповідності до ч.2 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.8 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п.11 ч.3 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи вищезазначене, апеляційним судом не встановлено з боку позивача заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності, що у свою чергу призвело до безпідставного донарахування військового збору та єдиного внеску, а тому наведені вище доводи стосуються і встановленого заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу та заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності.

Оскільки є безпідставним донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, з урахуванням усього вищевказаного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення в цій частині адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 та скасування податкових повідомлень-рішень за №5, №5, 5, №5, №5, №5, №5, №5, №5 від 12.02.2019р. та за №5 від 26.04.2019р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2019р. №Ф-17, рішення від 12.02.2019р. за № про застосування штрафних санкцій, оскільки вказані рішення прийняті ДФС без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині задоволення позовних вимог. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті в частині задоволення позовних вимог.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв