Справа № 640/3149/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3149/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра Олександра Олександровича на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра Олександра Олександровича про визнання протиправним та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди від 07.02.2020 ВП № 61209236, шляхом зупинення стягнення на підставі вказаної постанови відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задоволено, зупинено стягнення на підставі постанови приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра Олександра Олександровича про стягнення основної винагороди від 07.02.2020 ВП № 61209236 до набрання рішенням в адміністративній справі законної сили.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Олефір О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про забезпечення позову відмовити у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано факт, що в провадженні Господарського суду м.Києва перебуває справа №910/8065/18 за скаргою ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. щодо примусового виконання наказу від 06.02.2020, виданого Господарським судом м.Києва у справі №910/8065/18, предметом розгляду якої є правомірність винесення апелянтом постанови про стягнення основної винагороди від 07.02.2020 ВП №61209236, що свідчить про ідентичність спору, який має бути подано до Окружного адміністративного суду м.Києва та тим, що розглядається Господарським судом м.Києва в рамках справи №910/8065/18, що є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення заяви ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про забезпечення позову.

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що до Господарського суду м.Києва в рамках справи №910/8065/18 було подано скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 лютого 2020 року ВП №61209236, при цьому дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. щодо винесення постанови про стягнення основної винагороди від 07.02.2020 ВП №61209236 (щодо якої судом першої інстанції вжито заходи забезпечення позову) до Господарського суду м.Києва в рамках справи №910/8065/18 не оскаржувались, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м.Києва від 07.11.2018 у справі № 910/8065/18 за позовом ТОВ «Торговельно-виробнича група «Альбатрос» до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» стягнуто з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ТОВ «Торговельно-виробнича група «Альбатрос» 46117053,73 грн страхового відшкодування, 1111,86 грн пені, 333558,96 грн 3% річних, 880282,32 грн інфляційних витрат, 616700 грн судового збору.

За наслідками апеляційного перегляду вказаного рішення, постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» залишено без задоволення, рішення Господарського суду м.Києва від 07.11.2018 у справі №910/8065/18 залишено без змін.

Господарським судом м.Києва видано наказ від 06.02.2020 (а.с.15), який прийнято приватним виконавцем Олефіром О.О. та відкрито виконавче провадження №61209236 постановою від 07.02.2020 (а.с.7).

Також 07.02.2020 приватним виконавцем Олефіром О.О. винесено постанови у ВП №61209236 про звернення стягнення на майно боржника, про арешт коштів боржника на всіх відкритих рахунках, про арешт майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 4 794 870,68 грн. (а.с.9).

При цьому, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень (а.с.16-20) вбачається, що на виконання рішення Господарського суду м.Києва від 07.11.2018 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перераховано кошти на рахунок ТОВ «Торговельно-виробнича група «Альбатрос» у розмірі:

- 1111,86 грн за платіжним дорученням № 224 від 07.02.2020;

- 616700 грн за платіжним дорученням № 221 від 07.02.2020;

- 333558,96 грн за платіжним дорученням № 223 від 07.02.2020;

- 880282,32 грн за платіжним дорученням № 222 від 07.02.2020;

- 46117053,73 грн за платіжним дорученням № 220 від 07.02.2020.

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» стверджує, що вказані кошти були перераховані у порядку добровільного виконання судового рішення, при цьому ним було повністю виконано рішення Господарського суду м.Києва від 07.11.2018 у справі № 910/8065/18 та предметом стягнення у виконавчому провадженні ВП №61209236 є лише основна винагорода приватного виконавця, стягнення якої, на думку заявника, є безпідставним.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що постанова Приватного виконавця Олефіра О. О. про стягнення основної винагороди від 07.02.2020 ВП № 61209236 є виконавчим документом, зупинення стягнення за яким є допустимим заходом забезпечення позову, при цьому питання про визнання протиправною та скасування вказаної постанови є предметом позову, який ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має намір подати у встановлені КАС України строки та заявником були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння йому шкоди до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, у разі не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. від 07.02.2020 ВП №61209236 до набрання рішенням в адміністративній справі законної сили.

За наслідком перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, постановлення якої належить до дискреційних повноважень суду та вирішення питання щодо їх вжиття залежить від наявності однієї з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, що встановлюється судом виходячи з конкретних доказів, поданих заявником.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб-позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, серед іншого, є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватний виконавець Виконавчого округу м.Києва Олефір О.О. вчинив дії щодо примусового виконання наказу Господарським судом м.Києва від 06.02.2020 у справі № 910/8065/18, зокрема, відкрито виконавче провадження №61209236 постановою від 07.02.2020 (а.с.7) та винесено постанови ВП №61209236 про звернення стягнення на майно боржника, про арешт коштів боржника на всіх відкритих рахунках, про арешт майна боржника та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 4794870,68 грн. (а.с.9).

При цьому, грошові кошти, що є предметом постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, становлять майновий інтерес як ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», так і приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. , однак така винагорода не є безумовною та потребує визначених передумов, дотримання яких передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 та має бути встановлена судом під час розгляду позовної заяви, яку мало намір подати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а саме щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. від 07.02.2020 ВП №61209236 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 4794870,68 грн.

Зважаючи на значний розмір винагороди приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О. О. під час вчинення дій з примусового виконання судового наказу Господарського суду м.Києва від 06.02.2020 у справі № 910/8065/18 та майновий інтерес ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на відповідну суму коштів, враховуючи, що застосування такого заходу забезпечення позову, як зупинення стягнення на підставі постанови від 07.02.2020 ВП №61209236 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця не позбавляє останнього права на задоволення такого майнового інтересу, у разі підтвердження дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» та постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 і правомірності такої постанови за результатами розгляду даної справи по суті.

При цьому, у випадку відмови у вжитті заходів забезпечення позову на підставі заяви ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», останнім будуть понесені значні матеріальні збитки, компенсація яких буде ускладнена навіть у разі задоволення позову, який має намір подати заявник, при цьому не вжиття таких заходів може спричинити значний негативний вплив на його фінансово-господарську діяльність та/або можливість здійснення такої діяльності.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.10.2019 у справі № 640/7046/19.

В той же час, твердження апелянта, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» оскаржує дії приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. щодо винесення постанови від 07.02.2020 ВП №61209236 про стягнення з боржника основної винагороди в рамках справи №910/8065/18, що розглядається в господарському судочинстві не відповідають фактичним обставинам, оскільки з копії скарги на дії державного виконавця, що була подана ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до Господарського суду м.Києва вбачається, що останній просив суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2020 ВП №61209236, та скасувати вказану постанову, при цьому в рамках господарської справи №910/8065/18 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не оскаржувало постанову приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. щодо винесення постанови від 07.02.2020 ВП №61209236 про стягнення з боржника основної винагороди.

В той же час, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подано до суду копію позовної заяви, поданої до Окружного адміністративного суду м.Києва, в якій відповідачем визначено приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О., а позовні вимоги стосуються визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Виконавчого округу м.Києва Олефіра О.О. від 07.02.2020 ВП №61209236 про стягнення з боржника основної винагороди та відповідно до копії ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 березня 2020 року у справі №640/3499/20 судом відкрито провадження в адміністративній справі та призначено по ній судове засідання на 03 квітня 2020 року о 13:00 год, що в повному обсязі спростовує доводи апеляційної скарги.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Олефіра Олександра Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 13 лютого 2020 року про забезпечення адміністративного позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма