Справа № 200/194/20-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/194/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аляб`єва І.Г., розглянув за правилами загального позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Обручева, б.17, м.Волноваха, Донецька область, 85700, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

08 січня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25 червня 2019 року №715 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20 червня 2019 року про призначення пенсії за вислугою років з врахування до спеціального стажу, періодів роботи у ПАТ «Донецьккокс» з 16 вересня 1985 року по 01 грудня 1987 року на посаді помічника машиніста тепловозу; з 01 грудня 1987 року по 01 липня 1990 року на посаді помічника машиніста локомотива; з 01 липня 1990 року по 22 лютого 1992 року на посаді помічника машиніста локомотива; з 01 листопада 1992 року по 01 листопада 1993 року на посаді складача поїздів; з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року на посаді складача поїздів та період служби в Радянській армії з 02 квітня 1983 року по 03 серпня 1985 року;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що пенсійний орган безпідставно відмовлено позивачу в зарахуванні до страхового стажу періоди роботи при призначені пенсії за віком, чим порушено права та законні інтереси позивача.

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28 січня 2020 року.

28 січня 2020 року розгляд справи відкладено на 17 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначено на 03 березня 2020 року.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов та просить у його задоволенні відмовити. Посилається на те, що при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах УПФУ діяло правомірно та в межах повноважень. Зазначив, що під час розрахунку стажу для призначення пенсії за віком не зараховано до трудового стажу періоди роботи з 01 листопада 1992 року по 01 грудня 1993 року та з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року у зв`язку з тим, що підприємство розташоване на непідконтрольній українській владі території. Також позивачу не зараховано період участі в бойових діях в Республіці Афганістан з 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року у зв`язку з тим, що довідка від 07 квітня 2014 року №1/51 про підтвердження участі в бойових діях має розбіжності в періоді, з військовим квитком.

Представники сторін до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 14 лютого 2019 року №1460- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є АДРЕСА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою № 715 про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25 червня 2019 року № 715 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з неможливістю зарахувати періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 , а саме: з 01 листопада 1992 року по 01 грудня 1993 року та з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року у зв`язку з тим, що підприємство розташоване на непідконтрольній українській владі території. Також позивачу не зараховано період участі в бойових діях в Республіці Афганістан з 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року у зв`язку з тим, що довідка від 07 квітня 2014 року №1/51 про підтвердження участі в бойових діях має розбіжності в періоді, з військовим квитком.

Відповідно до диплому Державного комітету Української СРС по професійно-технічній освіті серії «В» № НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 01 вересня 1979 року по 14 липня 1982 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища №84 м.Авдіївкиі здобув загальну середню освіту за фахом «електрогазозварник».

Згідно з трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 09 серпня 1982 року:

- в період з 01 вересня 1979 року по 15 липня 1982 року позивач навчався у Гірничому ПТУ №84 м.Авдіївці (запис 1);

- з 22 липня 1982 року по 04 вересня 1982 року позивач прийнятий до Авдіївського коксохімзаводу ім.50 річчя СРСР на посаду електрогазозварника 3 розряду (запис 2-3);

- з 14 вересня 1982 року по 27 березня 1983 року позивач прийнятий до Донецького Коксохімічного заводу ім.С.М. Кірова на посаду електрозварника 4 розряду до цеху вуглепідготовчого цеху (запис 4);

- в період з 02 квітня 1983 року по 13 серпня 1985 року позивач проходив службу в лавах Радянської армії (запис 5);

- з 16 вересня 1985 року по 22 лютого 1992 року позивач працював у Донецькому Коксохімічному заводі ім.С.М. Кірова на посаді помічника машиніста локомотиву (запис 6-9);

- з 02 березня 1992 року по 31 липня 1992 року позивач прийнятий до Виробничо-ремонтної майстерні ЮЄСС на дільницю ДСМ електрозварником ручної зварки 3 розряду (запис 10-11);

- з 10 серпня 1992 року позивача прийнято до Донецького Коксохімічного заводу ім.С.М.Кірова на посаду чергового стрілочного поста (запис 12);

- з 01 листопада 1992 року позивача переведено на посаду складачем поїздів залізничного цеху (запис 13);

- з 01 листопада 1993 року позивача переведено на посаду черговим стрілочного поста 3 розряду залізничного цеху (запис 14);

- з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року позивача переведено на посаду складача поїздів 4 розряду залізничного цеху (запис 15, 17);

- 24 квітня 1996 року Донецький Коксохімічний завод ім.С.М. Кірова перетворено на Закрите акціонерне товариство «Донецьккокс» (запис 16);

- З 29 березня 2011 року позивач прийнятий до Державного підприємства «Шахта №17-17 «БИС» охоронцем тимчасово (запис 20);

- 26 травня 2011 року переведений охоронцем постійно (запис 21).

Відповідно до Військового квитка серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 з 02 квітня 1983 року по 13 серпня 1985 року позивач проходив військову службу в Радянській армії. З 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року (у військовій частині НОМЕР_6 ) та з 11 січня 1984 року по 03 серпня 1985 року (військова частина НОМЕР_7 ) позивач приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.

Відповідно до довідки Пролетарсько-Будьонівському об`єднаному районному військовому комісаріату м.Донецька від 07 квітня 2014 року №Г/51 позивач у період з 01 квітня 1983 року по 03 серпня 1985 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, а з 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року (у військовій частині НОМЕР_6 ) та з 11 січня 1984 року по 03 серпня 1985 року (військова частина НОМЕР_7 ) позивач приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_8 від 20 грудня 1996 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Донецьккокс» від 02 квітня 2014 року №66 підтверджено, що позивач в період з 01 листопада 1992 року по 01 грудня 1993 року, з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року працював на підприємстві повний робочий день.

Позивач не погодившись з рішенням відповідача від 25 червня 2019 року № 715 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами згідно Закону України від 02.03.2015р. № 231-VIII), право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

чоловіки - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №583, передбачені слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних. І та 2 класу та помічники машиністів тепловозів.

Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що передбачають пільгове призначення пенсії, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 01 листопада 1992 року по 01 грудня 1993 року та з 01 березня 1995 року по 22 січня 2010 року у зв`язку з тим, що підприємство розташоване на непідконтрольній українській владі території. Також позивачу не зараховано період участі в бойових діях в Республіці Афганістан з 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року у зв`язку з тим, що довідка від 07 квітня 2014 року №1/51 про підтвердження участі в бойових діях має розбіжності в періоді, з військовим квитком.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 09 серпня 1982 року підтверджені факти роботи його за спірні періоди.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Трудовою книжкою позивача, військовим квитком та довідкою Пролетарсько-Будьонівському об`єднаному районному військовому комісаріату м.Донецька від 07 квітня 2014 року №Г/51 підтверджено, що позивач в період з 01 квітня 1983 року по 03 серпня 1985 року проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, а з 22 червня 1983 року по 06 січня 1984 року (у військовій частині НОМЕР_6 ) та з 11 січня 1984 року по 03 серпня 1985 року (військова частина НОМЕР_7 ) позивач приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан.

Крім того суд зазначає, що періоди проходження військової служби у довідці та військовому квітку тотожні та виправлень не мають.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІVоргани Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Однак, як зазначив відповідач, провести перевірку достовірності документів не має можливості тому, що первинні документи підприємства знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року,в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Разом з тим, суд зазначає, що трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, як і військовим квитком та довідкою про участь позивача у бойових діях в Республіці Афганістан.

Проте, суд зауважує, що відсутність можливості проведення перевірки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема,статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до норм статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачеві пільгової пенсії діяв необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки у цьому рішенні не було відображено періодів роботи позивача, що не були зараховані до спеціального стажу позивача, не надано оцінки кожному документу, що підтверджує зайнятість позивача на посадах, що дають право на пільгове призначення пенсії.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Одночасно, нормами зазначеної статті встановлені способи захисту порушеного права, а саме передбачено, що позивач може просити про їх захист, шляхом.

1)визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4)визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6)прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи закріплені нормами статті 245 КАС України.

Зокрема, нормами частини другої зазначеної статті визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з метою забезпечення ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у цій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. відповідно до квитанції від 20 грудня 2019 року №13.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Волноваського ОУПФУ на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Обручева, б.17, м.Волноваха, Донецька область, 85700, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Обручева, б.17, м.Волноваха, Донецька область, 85700, ) від 25 червня 2019 року № 715 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2019 року №715 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Стягнути з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (вул. Обручева, б.17, м.Волноваха, Донецька область, 85700, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 березня 2020 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв