Справа № 360/208/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

04 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/208/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання Таращенко О.В.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу № 360/208/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Пенсійного фонду України про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивача) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач 1 або ГУ ПФУ в Луганській області) та Пенсійного фонду України (далі відповідач 2) , в якому просять:

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити призначення пенсії позивачу за вислугу років з наступного дня після звільнення зі служби з податкової міліції;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасно виплачену пенсію;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 5 000 грн;

- зобов`язати Пенсійний фонд України здійснити відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.12.2018 наказом №653-о його звільнено зі служби з податкової міліції в запас за п.64 а (за віком) старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного Управління Державної фіскальної служби України у Луганській області підполковника податкової міліції ОСОБА_1 відповідно до п.7, абз.1 п.8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 №114, Постанови КМУ Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей від 17.07.1992 №393, Головне Управління Державної фіскальної служби України у Луганській області.

Наказом від 07.06.2019 №180-о ГУ ДФС України у Луганській області Про внесення змін до наказу ГУ ДФС України у Луганській області від 19.12.2018 року №653-о Про звільнення ОСОБА_1 встановлено, що вислуга років станом на 19.12.2018 складає у календарному обчислені 23 роки 10 місяців 18 днів, у пільговому обчислені 28 років 09 місяців 24 дні.

26.06.2019 позивачем була направлена заява до ГУ ДФС України у Луганській області про призначення пенсії за вислугу років.

ГУ ДФС у Луганській області направило до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області подання від 05.07.2019 за №1 про призначення пенсії ОСОБА_1 , де вказано, що страховий стаж станом на 19.12.2018 для призначення пенсії складає 31 рік 06 місяців 25 днів, в тому числі 23 роки 10 місяців 18 днів військова строкова служба та служба в податковій міліції.

23.09.2019 року відповідач-1 листом за №14147/03-01 повідомив позивача про те, що рішенням від 13.09.2019 року за №26 останньому відмовлено в призначені пенсії за вислугу років.

Незгодний з такими протиправними діями відповідача-1, позивач спрямував скаргу до Пенсійного Фонду України (надалі - відповідач-2), де зазначив наступне.

У наданої відповіді відповідачем-1 фактично необґрунтовано жодної з обставин щодо відмови в призначені пенсії, а тільки констатація та відправлення до двох статей Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262- XII (надалі - Закон №2262-ХІІ), які мають значення при призначення пенсії, але висновки, викладені у рішенні №26 від 13.09.2019 про відмову в призначені пенсії за вислугу років, не відповідають цьому Закону.

Так, у рішенні про відмову в призначені пенсії № 26 від 13.09.2019 зазначено про те, що абзацом 1 ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за чим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до нього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

18.02.2020 представник відповідача 1 ГУ ПФУ в Луганській області щодо заявлених позовних вимог заперечував, про що надав відзив на позовну заяву (арк.спр.88-91).

В обґрунтування якого зазначив, що 05.07.2019 року від Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області надійшли документи для призначення пенсії за вислугу років згідно п. «б» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідками розгляду подання про призначення пенсії та доданих до нього документів, ГУ ПФУ в Луганській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.09.2019 № 26. З тих підстав, відповідно до Закону № 2262 пенсії призначаються та виплачуються особам лише після звільнення їх зі служби.

Згідно наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 19.12.2018 № 653-0, позивача звільнено зі служби з 19.12.2018.

11 липня 2019 року позивач особисто надав до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області копію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу з 04.07.2016 року. Оскільки позивач на час звернення за призначенням пенсії та до теперішнього часу проходить військову службу, підстави для призначення йому пенсії, обчисленої за нормами Закону № 2262 відсутні.

Також, представник відповідача 1 ГУ ПФУ в Луганській області зазначив, що на час подання документів для призначення пенсії, будь яке рішення (указ) Президентом України про мобілізацію не приймалося, воєнний стан не вводився, особливий період не діяв. Таким чином, пільги передбачені ч. 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на позивача не поширюються.

Крім того вважає, що відповідно до норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців. Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. При цьому, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

На підставі чого вважає, що ГУ ПФУ в Луганській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

28.02.2020 позивачем надано відповідь на відзив представника відповідача 1 ГУ ПФУ в Луганській області.

Ухвалою суду від 10.01.2020 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області та Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом п`яти календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду письмові докази, додані до позовної заяви, у належним чином засвідчених копіях, для приєднання до матеріалів справи та для вручення відповідачу; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог ухвали суду 24.01.2020 від позивача надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.01.2020 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19 лютого 2020 року.

04 березня 2020 року від позивача надійшла заява про залишення адміністративного позову без розгляду в частині вимог до відповідачів про зобов`язання відшкодувати моральну шкоду.

Ухвалою суду від 04 березня 2020 року заяву позивача про залишення позову без розгляду в частині вимог до відповідачів про стягнення моральної шкоди задоволено. Позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Луганській області та Пенсійного фонду України в частині зобов`язання відшкодувати моральну шкоду залишено без розгляду.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання невідомі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянин України (арк.спр.14-15).

19.12.2018 наказом №653-о ОСОБА_1 звільнено зі служби з податкової міліції в запас за п. 64 а (за віком) підполковника податкової міліції, старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного Управління Державної фіскальної служби України у Луганській області.

Вислуга років станом на 19 грудня 2018 року у календарному обчисленні становить 23 роки 10 місяців 18 днів (арк.спр.60).

07.06.2019 наказом № 180-о про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 19.12.2018 №653-о «Про звільнення ОСОБА_1 », абзац другий та третій пункту 1 викладено в такій редакції: «Вислуга років станом на 19 грудня 2018 року складає у календарному обчисленні 23 роки 10 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні 28 років 09місяців 24 дні (арк.спр.61).

Судом встановлено, що 05.07.2019 за вх. № 128 від Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на адресу ГУ ПФУ в Луганській області надійшли пакет документів для призначення пенсії за вислугу років згідно п. «б» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на ім`я ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви від 26.06.2019 (арк.спр.52), а саме: подання про призначення пенсії від 05.07.2019 № 1; заява про призначення/перерахунок пенсії від 26.06.2019; грошовий атестат № 15 від 26.12.2018 року; довідка про заробіток для обчислення пенсії № 223 від 13.05.2019, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України; довідка про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень та премій для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 229 від 16.05.2019 за період з березня 2018 по листопад 2018, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України; довідка про доходи № 233 від 18.05.2019 за період з грудня 2016 по листопад 2018, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України; довідка про додаткові види грошового забезпечення № Х-2202/14/12-32-05-02-23 від 24.06.2019 за період з березня 2018 року по листопад 2018 року; копія наказу Головного управління ДФС у Луганській області про звільнення № 653-0 від 19.12.2018; копія наказу Головного управління ДФС у Луганській області про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 19.12.2018 про звільнення № 180-0; розрахунок вислуги років від 05.07.2019; архівна довідка від 24.05.2019 № 03/34, видана Лисичанським Державним гірнично-індустріальним коледжем; копія військового квитка серії НОМЕР_2 від 17.05.1990; копія трудової книжки серії НОМЕР_3 від 14.06.1989; заява про призначення доплати до пенсії, як учаснику бойових дій від 26.06.2019; копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 19.01 2017; довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції № 206 від 02.05.2019 за період з 04.07.2016 по 30.04.2018; довідка про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 02.05.2019 № 206, видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України; довідка про безпосередню участь особи в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 02.05.2019 № 207, видана військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України; заява про виплату пенсії або грошової допомоги від 03.05.2019; копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; копія картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 (арк.спр. 53-84).

За наслідками розгляду подання позивача про призначення пенсії та доданих до нього вищезазначених документів, ГУ ПФУ в Луганській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.09.2019 № 26, оскільки на момент звільнення позивач проходить військову службу у Збройних Силах України, що не відповідає вимогам статті 2 та статті 12 Закону № 2262 (арк.спр.85).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом б статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону № 2262, пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Пунктом «б» статті 12 Закону № 2262 визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні. Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Таким чином, станом на день звільнення 19.12.2018 року позивачу було 47 років, який мав загальний трудовий стаж 31 рік 06 місяців 25 днів, з них військова служба складала 23 роки 10 місяців 18 днів, що є обов`язковою умовою для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХП.

Таким чином, позивач як пенсіонер з числа військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії призначаються і виплачуються, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється.

Щодо посилання представника відповідача 1 ГУ ПФУ в Луганській області, що на час подання документів для призначення пенсії, будь яке рішення (указ) Президентом України про мобілізацію не приймалося, воєнний стан не вводився та особливий період не діяв, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі- Закон № 1669-VII).

Статтею 1 вказаного Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (Луганська область).

Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України.

На час виникнення спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, Указ Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014 чинний, тобто період проведення АТО триває.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Указом Президента від 30.04.2018 № 116/2018 затверджено рішення РНБО Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей.

При цьому у назві Указу №116/2018 не йдеться про завершення АТО, а його текст не оприлюднений. Органи судової влади не отримували копії частини Указу з позначкою для службового користування, а тому даний Указ не може вважатися оприлюдненим з огляду на вимоги п. 7 Указу Президента України Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності від 10 червня 1997 року за № 503/97 (із змінами та доповненнями).

Виходячи з назви самого рішення РНБО слідує, що антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей лише змінила свій формат.

Окрім того відсутність тексту Указу Президента №116/2018 не відповідає принципу правової визначеності.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.09.2005 №5-рп/2005 вказав, що з конституційних принципів рівності та справедливості випливає вимога визначеності, ясності й недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її неоднакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці та неминуче призводить до свавілля (абз.2 пп.5.4 п.5 мотивувальної частини).

На необхідність дотримання принципу правової визначеності у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини, практика якого є джерелом права в Україні, відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Урахування судової практики Європейського суду з прав людини також закріплено в частині другій статті 6 КАС України.

Так, у п.54 рішення у справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства ЄСПЛ наголошує, що Конвенція вимагає, щоб усе право (писане чи неписане) було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою, за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки на теперішній день Президентом України Указ саме про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території Донецької та Луганської областей не прийнятий, таким чином вважати, що антитерористична операція на вказаних територіях припинена, виходячи з Указу № 116/2018, неможливо.

Як наслідок, суд вважає неприйнятними доводи з цього приводу відповідача1 ГУ ПФУ в Луганській області.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи наявність рішення відповідача від від 13.09.2019 № 26 про відмову в призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 13.09.2019 № 26 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років за заявою про призначення пенсії від 26.06.2019.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену пенсію, слід зазначити неуступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. При цьому, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

З огляду на вищевказане, вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області виплатити компенсацію за несвоєчасно виплачену пенсію та як наслідок втрати частини доходів є передчасною та необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин. Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача фактично підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань першого відповідача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (, 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченко, буд. 9) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 13.09.2019 № 26 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років за заявою про призначення пенсії від 26.06.2019.

У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасно виплачену пенсію відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 10 березня 2020 року.

Суддя І.В. Тихонов