Справа № 500/280/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/280/20

10 березня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі: судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ради адвокатів Тернопільської області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Тернопільської області () №181/10 від 24.10.2019 в частині викладеного в його резолютивній частині: «У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», обставин несумісності».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виконала усі умови, визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), а саме: склала кваліфікаційний іспит та успішно пройшла стажування, на підтвердження чого надала відповідачу відповідні документи. 24.10.2019 за наслідками розгляду звіту про результати стажування ОСОБА_1 , звіту про оцінку стажування її керівника Сампари Н.М. , Радою адвокатів Тернопільської області прийнято рішення № 181/10 «Про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю», яким вирішено оцінити результати стажування позивачки позитивно та вважати можливим здійснення нею адвокатської діяльності самостійно. У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на день прийняття рішення, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI, обставин несумісності, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України.

Наявність обставин несумісності обґрунтовані тим, що позивачка починаючи з 02.08.1996 і по даний час працює в органах прокуратури Тернопільської області.

Позивачка у позові посилається на рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 № 3419/0/15-19 та зазначає, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, а особа, яка отримала таке свідоцтво, почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI.

Також позивачка вказала, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статус адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому, такі обставини можуть бути усунуті на підставі частини другої статті 7 Закону № 5076-VI, а саме: шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону заяви про зупинення адвокатської діяльності.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 вважає рішення Ради адвокатів Тернопільської області №181/10 від 24.10.2019 протиправним в частині зазначення у ньому умов для видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю щодо усунення обставин несумісності, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Копію ухвали від 24.01.2020 про відкриття провадження у справі представник відповідача отримав 28.01.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22).

04.02.2020 до суду від Ради адвокатів Тернопільської області надійшов відзив на позов (а.с.24). Відповідач у відзиві на позов його заперечує, посилаючись на те, що відповідно до вимог, визначених у пункті 1 частини першої статті 7 Закону № 5076-VI, робота ОСОБА_1 на посаді, зазначеній у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», є несумісною з діяльністю адвоката. Окрім того, позивачка, працюючи на посаді прокурора, прийняла відповідну присягу, та не вправі приймати одночасно присягу адвоката і розпочинати адвокатську діяльність з отриманням відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Водночас право на зупинення будь-якої діяльності, в тому числі адвокатської, виникає лише після її початку здійснення.

У відзиві вказано, що приймаючи оскаржуване рішення Рада адвокатів Тернопільської області в частині зобов`язання ОСОБА_1 у 30-денний термін усунути обставини несумісності, визначені статтею 7 Закону № 5076-VI, діяла в межах своїх повноважень відповідно до Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною другою статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення тридцяти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю звернулась до Ради адвокатів Тернопільської області.

17.03.2017 кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Тернопільської області ОСОБА_1 видано свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту відповідно до Закону № 5076-VI на підставі рішення від 17.03.2017 №51 (а.с. 6).

На підставі заяви позивачки про направлення її на стажування відповідачем 02.03.2018 прийнято рішення №43/3 «Про направлення ОСОБА_1 для проходження стажування до адвоката Сампари Н.М.» (а.с. 7). На підставі вказаного рішення Радою адвокатів Тернопільської області позивачці видано направлення серії ТР №00232 для проходження стажування (а.с. 8).

За результатами проходження позивачкою стажування складено звіт про результати стажування та звіт про оцінку стажування керівника стажування Сампари Н.М.

24.10.2019, розглянувши подані звіти про результати стажування та про оцінку керівника стажування, Рада адвокатів Тернопільської області прийняла рішення №181/10 «Про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю», у якому вирішено: «Оцінити результати стажування ОСОБА_1 позитивно та вважати можливим здійснення нею адвокатської діяльності самостійно. У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», обставин несумісності, видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю після складення нею присяги адвоката України» (а.с. 9).

Судом встановлено, що з 02.08.1996 і по даний час позивачка працює в органах прокуратури Тернопільської області, що підтверджується довідкою Прокуратури Тернопільської області від 20.01.2020 (а.с. 11).

Саме робота позивачки станом на дату прийняття оскарженого рішення в органах прокуратури Тернопільської області, на думку відповідача, зумовила наявність обставин несумісності, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI, що стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення в частині умов для видачі позивачці свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Розпорядженням Голови Ради адвокатів Тернопільської області від 20.01.2020 №1 було затверджено попередній порядок денний відкритого засідання Ради адвокатів Тернопільської області, пунктом 4 якого вказано питання про скасування рішення №181/10 від 24.10.2019 про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 10).

Не погоджуючись з рішенням Ради адвокатів Тернопільської області №181/10 від 24.10.2019 в частині необхідності усунення обставин несумісності як умови для видачі позивачці свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та вважаючи його протиправним в цій частині, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулює Закон № 5076-VI.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, адвокатська діяльність - це вчинення адвокатом дій, спрямованих на здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною першою статті 6 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини другої цієї статті не може бути адвокатом особа, яка:

1) має непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі;

2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною;

3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Відтак, перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, - є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому, суд встановив, що позивачка до такого переліку не відноситься.

З аналізу зазначеної норми Закону № 5076-VI слідує те, що обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення кваліфікаційного іспиту, проходження стажування, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою набуття статусу адвоката та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виконала усі необхідні передумови, а саме: склала кваліфікаційний іспит та успішно пройшла стажування.

В подальшому за результатами розгляду звіту про результати стажування позивачки, звіту про оцінку стажування її керівника стажування Сампари Н.М. , відповідачем 24.10.2019 прийнято рішення № 181/10, яке містить умову щодо усунення ОСОБА_1 існуючих на день прийняття рішення, визначених статтею 7 Закону №5076-VI, обставин несумісності, та встановлено позивачці 30-денний строк для їх усунення (а.с. 9).

У даному випадку суд не погоджується із такими висновками відповідача щодо наявності у позивачки обставин несумісності, визначених статтею 7 Закону № 5076-VI, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 5076-VI визначено, що несумісною з діяльністю адвоката є робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

При цьому, суд зазначає, що 01.09.2016 Закон України «Про засади запобігання .і протидії корупції» втратив свою чинність на підставі Закону України «Про запобігання корупції» №1700-VІІ від 14.10.2014 з урахуванням змін, несених Законом №198-VIII від 12.02.2015.

Таким чином, діючим законодавством, зокрема Законом № 5076-VI передбачено обмеження щодо несумісності діяльності осіб, перелік яких на даний час визначено нормами Закону, що втратив чинність та норми якого не діють.

Із втратою чинності Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» до Закону № 5076-VI відповідні зміни внесені не були.

Чинний Закон України «Про запобігання корупції» №1700-VІІ від 14.10.2014 містить аналогічні норми стосовно обмеження сумісництва.

Так, відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, та визначено, що особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону (до переліку яких, відповідно, входять прокурорські посади), забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Тобто, правове регулювання цих правовідносин не змінилось.

Проте з системного аналізу наведених положень слідує, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення відповідних видів діяльності, в даному випадку - адвокатської, яка спрямована на надання правової допомоги, як оплатної так і безоплатної.

Водночас, жодний нормативний акт не обмежує прокурорів чи інших осіб, які перебувають на публічній або державній службі, у праві брати участь у відповідних процедурах добору та отримувати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Вказане вище спростовує твердження відповідача про те, що суб`єктами, на яких поширюється дія статті 7 Закону № 5076-VI є, зокрема, працівники прокуратури, оскільки відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII на прокурора поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 5076-VI обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною першою статті 11 Закону № 5076-VI визначено, що особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Таким чином, чинне законодавство України визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про те, що позивачкою не дотримано вимог несумісності, є хибним, так як отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог щодо несумісності, поки особа, яка отримала таке свідоцтво, не почне вчиняти дій, які можуть бути визначені як адвокатська діяльність відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI. Натомість, обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статусу адвоката, отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та безпосередньо здійснює таку діяльність.

Поряд з цим, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення Ради адвокатів Тернопільської області та визначенням в ньому необхідності усунення обставин несумісності, позивачка на даний час не отримала свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та відповідно посвідчення адвоката, тобто, є такою, що не має статусу адвоката та не має змоги здійснювати адвокатську діяльність, виконавши всі визначені для цього законодавством вимоги.

Відтак, обставини несумісності в розумінні статті 25 чинного на даний час Закону України «Про запобігання корупції» відсутні, оскільки ще не виникли та не мають місця на даний час.

Таким чином, суд вважає, що відповідач передчасно та безпідставно констатує в оскарженому рішенні наявність існуючих обставин несумісності і усунути їх до складення присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у позивачки немає обов`язку.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частиною другою статті 7 Закону № 5076-VI визначено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

За приписами пункту 1 частини третьої статті 31 Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України (частина п`ята статті 31 Закону № 5076-VI).

Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (частина шоста статті 31 Закону № 5076-VI).

Факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, лише права здійснювати таку діяльність.

Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю діючими працівниками органів прокуратури України відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити лише після отримання відповідного свідоцтва та набуття відповідного статусу.

Водночас, у рішеннях Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 № 1328/0/15-17 та від 24.10.2017 № 3419/0/15-19 зазначено, що отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не є свідченням порушення вимог про сумісність, а особа яка отримала таке свідоцтво, почне вчиняти дії, що можуть бути визначені як адвокатська діяльність, відповідно до статей 1, 19 Закону № 5076-VI (а.с. 12-15).

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про те, що сам факт складання присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності, оскільки отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме лише факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність, в цей же час законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, яку можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва, відсутні.

Твердження відповідача про виконання при прийнятті оскаржуваного рішення вимог Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 03.02.2017 № 6 із змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 16.02.2017 № 39 (далі - Положення) є безпідставними, оскільки вказане Положення є по своїй суті підзаконним нормативно-правовим актом, що приймається на основі і на виконання законів та не повинен застосовуватися переважно щодо норм закону і суперечити їм.

Крім того суд зазначає, що жодна з норм Положення чи іншого нормативно-правового акту не містить визначення саме 30-денного терміну для усунення обставин несумісності особою, яка бажає отримати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною сьомою статті 10 Закону № 5076-VI визначено, що результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Стажист адвоката та керівник стажування повідомляються про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття.

Будь-яких умов чи обмежень дана норма не містить.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачка, працюючи на посаді прокурора прийняла присягу та не вправі одночасно приймати присягу адвоката і розпочинати адвокатську діяльність з отриманням відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, суд зазначає, що сам факт складання присяги та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності.

При цьому, у разі виникнення обставин несумісності (між двома видами діяльності/посадами), такі обставини можуть бути самостійно усунуті особою, яка набула статусу адвоката та права займатись адвокатською діяльністю, та з урахуванням її вибору (бажанням, волевиявленням) займатись тією чи іншою діяльністю, право на яку в такої особи виникло в силу виконання нею відповідних законодавчих вимог.

Такий обов`язок усунення обставин несумісності після набуття особою статусу адвоката може реалізований як на підставі положень Закону № 5076-VI (шляхом подання адвокатом до ради адвокатів регіону заяви про зупинення адвокатської діяльності), так і на підставі положень Закону України «Про прокуратуру» (шляхом вчинення відповідних дій та подання заяв, спрямованих на припинення цією особою діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, тобто, звільнення з органів прокуратури).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, суд дійшов висновку, що рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 24.10.2019 №181/10 в частині усунення обставин не сумісності, а саме: в частині другого речення резолютивної частини рішення: «У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», обставин несумісності», прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, що обумовлює протиправність такого застереження.

При цьому в ході розгляду справи відповідач не надав, а суд не здобув жодних доказів, які б підтверджували наявність будь-яких інших перешкод для видачі позивачці свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю після складення присяги адвоката України.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд позов задовольняє, то сплачений позивачкою судовий збір при подані позову до суду в сумі 840,80 грн відповідно до квитанції № 4_12 від 21.01.2020 необхідно стягнути на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради адвокатів Тернопільської області № 181/10 від 24.10.2019 в частині умови щодо усунення обставин несумісності, а саме: в частині другого речення резолютивної частини рішення: «У разі усунення нею протягом 30 днів з дня прийняття цього рішення існуючих на даний час, визначених статтею 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», обставини несумісності».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ради адвокатів Тернопільської області на користь ОСОБА_1 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Рада адвокатів Тернопільської області (46001, місто Тернопіль, вулиця Князя Острозького, 10, ).

Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2020.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.