Справа № 826/19756/16
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Мельничука В.П.

Федотова І.В.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування рішень, вимоги та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив скасувати: рішення № від 29.11.2016 р. про застосування штрафних санкцій; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-59-У від 29.11.2016 р.; податкове повідомлення-рішення № від 29.11.2016 р.; податкове повідомлення-рішення № від 29.11.2016 р.; податкове повідомлення-рішення № від 29.11.2016 р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано: рішення від 29.11.2016 № про застосування штрафних санкцій; вимогу про сплату боргу від 29.11.2016 № Ф-59-У; податкові повідомлення-рішень від 29.11.2016 № , № та № , прийняті Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач займався діяльністю у сфері телекомунікацій та надавав послуги з доступу до мережі Інтернет кінцевим споживачам за допомогою телекомунікаційної мережі, а тому, повинен був перейти зі спрощеної системи оподаткування на загальну.

24 лютого 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 29 вересня 2010 року Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією.

Взятий на облік в контролюючому органі 30 вересня 2010 року.

З 28 грудня 2012 року ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 2 групи.

Так, 01 березня 2013 року ФОП ОСОБА_1 підписано Публічний договір-оферти оренди цифрового порта, предметом якого є надання орендодавцем (позивачем) у тимчасове оплатне користування (оренду) - цифровий порт, який є складовою частиною внутрішньо будинкової кабельної мережі та представляє собою багатофункціональний пристрій, який визначений індивідуальними ознаками та зберігає свій первісний вигляд при його неодноразовому використанні. Орендар використовує цифровий порт для задоволення особистих невиробничих потреб. Орендодавець за цим договором виконує свої обов`язки перед Орендарями в місті Києві при наявності технічних можливостей надання цифрового порту в оренду в місцях проживання (знаходження) останніх. Орендодавець гарантує, що цифровий порт знаходиться в його законному володінні. Публічний договір оренди є договором приєднання.

Також, 20 червня 2014 року ФОП ОСОБА_1 підписано аналогічний Публічний договір-оферти оренди цифрового порта, предметом якого є надання орендодавцем (позивачем) у тимчасове оплатне користування (оренду) - цифровий порт, який є складовою частиною внутрішньо будинкової кабельної мережі та представляє собою багатофункціональний пристрій, який визначений індивідуальними ознаками та зберігає свій первісний вигляд при його неодноразовому використанні. Орендар використовує цифровий порт для задоволення особистих невиробничих потреб. Орендодавець за цим договором виконує свої обов`язки перед Орендарями в місті Києві при наявності технічних можливостей надання цифрового порту в оренду в місцях проживання (знаходження) останніх. Орендодавець гарантує, що цифровий порт знаходиться в його законному володінні. Публічний договір оренди є договором приєднання.

01 квітня 2014 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено Договір № 311/ЕВД оренди цифрової кабельної мережі.

Згідно з п. 1.1 вказаного Договору, цифрова кабельна мережа (мережа) - це внутрішньо прибудинкова мережа, яка складається з сукупності конструктивних елементів, цифрових портів, конструктивних пристроїв, розподільчих елементів, кріпильних та монтажних систем, яка в сукупності визначена індивідуальними ознаками, так і її структурні складові елементи, як сама мережа, так і структурні складові зберігають свій вигляд при її/їх неодноразовому використанні.

Відповідно до п. 2.1 Договору, орендодавець надає орендарю в оренду цифрові кабельні мережі для використання їх у своїй господарській діяльності, а орендар зобов`язується, згідно умов цього договору, здійснювати оплату оренди мережі.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що орендар передає орендодавцю мережу без доступу до всесвітньої мережі Інтернет, до кабельного телебачення та без наявності поставки в мережу трафіку.

Пунктом 3.4 Договору визначено, що орендар на свій розсуд самостійно може здавати в суборенду (коритування) окремі частини мережі або окремі її елементи третім особам (споживачам) без попереднього погодження з орендарем.

У період з 26 жовтня 2016 року по 03 листопада 2016 року Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, згідно з п/п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п/п 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п/п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, п. 78.2 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового Кодексу України, ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2016 р. по справі № 761/30056/16-к (провадження № 1-кс/761/18444/2016, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000139, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України про проведення документальної позапланової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 , відповідно до Наказу від 13.10.2016 року № 617 проведено позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахуванням та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 22.08.2016 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 22.08.2016 р.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 10 листопада 2016 року № 13313/26-58-13-06-14-.

Зі змісту Акту перевірки слідує, що відповідач, в ході її проведення, дійшов до висновку, що позивачем за допомогою орендованого «цифрового пристрою - порту» надається послуга з доступу до Інтернет, звідси, ФОП ОСОБА_1 фактично здійснює діяльність у сфері телекомунікацій та надає послуги з доступу до мережі Інтернету, адже забезпечує з`єднання кінцевого обладнання абонента (модем, комп`ютер) з мережею Інтернет, за допомогою телекомунікаційної мережі, орендованої у ТОВ «Контент Делівері Нетворк», ВАТ «Медіа Технології 2000», ТОВ «Медіа Кепітал Інвестмент» та/або іншого постачальника послуг.

Також, в акті перевірки зазначено про те, що, у зв`язку з тим, що в ході перевірки встановлено надання позивачем з`єднання кінцевого обладнання абонента з мережею Інтернет за допомогу телекомунікаційної мережі, орендованої у ТОВ «Контент Делівері Нетворк», ВАТ «Медіа Технології 2000» та TOB «Медіа Кепітал Інвесгмент» та/або іншого поставника послуг, ФОП ОСОБА_1 , а сума операцій з надання послуг протягом 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300 000,00 грн., позивач з 01.04.2013 р. повинен був зареєструватися платником ПДВ у зв`язку з перевищенням загальної суми операцій з постачання.

Відтак, за результатами перевірки податковий орган дійшов висновку про анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2013 р. платника єдиного податку та встановив порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- п. 291.4 ст. 291, п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п. 291.5 ст. 291 ПК України, у зв`язку з чим, реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.04.2013 р.;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого, занижене податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 326 279,25 грн.;

- п. 161 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого, занижене податкове зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 12 689,49 грн.;

- п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого, знижено єдиний внесок, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у сумі 176 602,10 грн.;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, в результаті чого, занижене податкове зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 401 073,00 грн.;

- п. 121.1 ст. 121 ПК України зі збереження первинних документів.

На підставі вказаного Акту перевірки та встановлених порушень, ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято:

- рішення від 29 листопада 2016 року № , яким, за порушення позивачем вимог п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 19376,03 грн.;

- вимогу про сплату боргу від 29 листопада 2016 року № Ф-59-У, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати ЄСВ у розмірі 176 602,10 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року № , яким, за порушення вимог п. 121.1 ст. 121, п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 408 359,06 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року № , яким, за порушення вимог п. 161 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 50861,86 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року № , яким, за порушення вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 501 341, 25 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

В силу пункту 58.4 статті 58 ПК України, у разі коли судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов`язаний визначити податкові зобов`язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов`язань за якими встановлена судовим рішенням, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов`язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом. Складання та надсилання платнику податків податкового повідомлення-рішення за податковими зобов`язаннями платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов`язань за якими встановлена судовим рішенням, забороняється до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні або винесення ухвали про закриття такого кримінального провадження за нереабілітуючими підставами.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року № 655-VIII.

Згідно пункту 7, підпункту 2 пункту 8 та підпункту 3 пункту 12 розділу І вищевказаного Закону, з Податкового кодексу України виключено підпункт 54.3.4 пункту 54.3 статті 54, пункт 58.4 статті 58 та пункт 86.9 статті 86 розділу ІІ Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17 липня 2015 року № 655-VIII пунктом 36 доповнено підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, який передбачає, що у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов`язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено невиїзну документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахуванням та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 22.08.2016 р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 22.08.2016 р., за результатами якої складено Акт від 10 листопада 2016 року № 13313/26-58-13-06-14- (а.с. 12-35).

Вищевказаним Актом перевірки встановлено наступні порушення: п. 291.4 ст. 291, п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п. 291.5 ст. 291 ПК України, у зв`язку з чим, реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню з 01.04.2013 р.; п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого, занижене податкове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 326 279,25 грн.; п. 161 підрозділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, в результаті чого, занижене податкове зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 12 689,49 грн.; п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого, знижено єдиний внесок, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у сумі 176 602,10 грн.; п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, в результаті чого,занижене податкове зобов`язання по податку на додану вартість у сумі 401 073,00 грн.; п. 121.1 ст. 121 ПК України зі збереження первинних документів.

На підставі Акту від 10 листопада 2016 року № 13313/26-58-13-06-14-, Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято: рішення від 29 листопада 2016 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 19376,03 грн.; вимогу про сплату боргу від 29 листопада 2016 року № Ф-59-У, якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати ЄСВ у розмірі 176 602,10 грн., а також, податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 408 359,06 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 50861,86 грн.; № , яким, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 501 341, 25 грн. (а.с. 36-46).

Колегія суддів звертає увагу на те, що невиїзну документальну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_1 було проведено контролюючим органом на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року по справі № 761/30056/16-к (провадження № 1-кс/761/18444/2016, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000139, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 травня 2019 року у справі №826/4469/16 зазначив наступне: «… органи податкової служби не мають права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішення в кримінальній справі, якщо грошове зобов`язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства. Загальний процес проведення перевірки із послідовного, коли за результатами перевірки приймається податкове повідомлення рішення, розривається. Спочатку матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів визначається кримінально - процесуальним законом або законом про оперативно - розшукову діяльність. Після набрання законної сили рішенням у межах кримінального провадження органи податкової служби мають право виносити податкові повідомлення - рішення».

Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не було надано доказів набрання законної сили обвинувальним вироком, винесеним судом за результатами розгляду кримінальної справи, по якій було призначено перевірку позивача, або рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення від 29 листопада 2016 року № , № та № ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві, а також, рішення від 29.11.2016 року № про застосування санкцій та вимога про сплату боргу від 29.11.2016 року № Ф-59-У, прийняті на підставі зазначених податкових повідомлень-рішень, є передчасними, а тому, правомірно скасовані судом першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що всі доводи апеляційної скарги полягають у аналізі господарської діяльності позивача та його відносин із контрагентами. Зокрема, апелянт зазначає, що позивач займався діяльністю у сфері телекомунікацій та надавав послуги з доступу до мережі Інтернет кінцевим споживачам за допомогою телекомунікаційної мережі, а тому, повинен був перейти зі спрощеної системи оподаткування на загальну.

Разом з тим, як було вказано вище, невиїзна документальна позапланова перевірка позивача була проведена контролюючим органом на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року по справі № 761/30056/16-к (провадження № 1-кс/761/18444/2016, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000139, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Оскільки, рішень суду, що набрали законної сили, прийнятих за результатами кримінального провадження № 00013, на момент прийняття оскаржуваних рішень не було, колегія суддів вважає, що не підлягають дослідженню обставини господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , оскільки, статус матеріалів перевірки та висновків органу державної податкової служби визначається кримінально-процесуальним законом.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 17 грудня 2019 року у справі № П/811/2779/15.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Мельничук В.П.

Федотов І.В.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2020 року