Справа № 420/233/20
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/233/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Обухова Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року, прийняте у складі суду судді Катаєвої Е.В. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при проведенні перерахунку пенсії, який здійснено на виконання постанови КМУ від 21.02.2018 №103, щодо зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії за вислугу років з 90% на 70% грошового забезпечення, а також відмови у виплаті призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату з 01.01.2018 року пенсії (за вислугу років та по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років) з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 90% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01.01.2018 року по 29.05.2018 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 90% на 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести нарахування ОСОБА_1 з 01.01.2018 року по 29.05.2018 року пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення та виплатити різницю між нарахованою та виплаченою пенсією. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, адвокат Обухов О.В. звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає рішення суду першої інстанції в частині, у якій судом відмовлено у задоволенні позовних вимог таким, що прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права у зв`язку із застосуванням судом закону, який не підлягає застосуванню, та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право та отримував довічну пенсію за вислугу років в розмірі 90 процентів грошового забезпечення, з часу встановлення йому інвалідності за наявності вислуги років 36 років позивач мав право на пенсію по інвалідності, з виплатою її в розмірі пенсії за вислугу років у розмірі 90 процентів грошового забезпечення. Проте, на думку апелянта, відповідач безпідставно здійснював виплату пенсії позивачу по інвалідності в розмірі 80% грошового забезпечення, без урахування наявного у позивача права на довічну пенсію за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення, та без урахування права позивача на отримання пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років, яке встановлене статтею 23 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", чому судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки.

Відповідачем надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що апелянт, отримуючи з 29.05.2018 пенсію по інвалідності в розмірі 80 % грошового забезпечення, 23.12.2019 звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок його пенсії з урахуванням 90 процентів без посилань на ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, відповідач вказує, що в даній заяві апелянт зазначає про безпідставність застосування до розміру його пенсії показника 80%, не беручи до уваги той факт, що статтею 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено саме показник 80% для інвалідів другої групи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу 36 років у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення.

11.04.2018 року на умовах та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №103, здійснено перерахунок пенсії. При проведенні перерахунку основний розмір пенсії склав 70% грошового забезпечення (вислуга років 36) у розмірі 1059,00 грн., з урахуванням доплати 12573,75 грн. (а.с.8).

29.05.2018 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про переведення його на пенсію по інвалідності. З 29.05.2018 року позивача переведено на пенсію по інвалідності, розмір якої становить 80% відповідних сум грошового забезпечення. Позивач був переведений на пенсію по інвалідності з 29.05.2018 року (а.с.32-34).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення йому розміру пенсії з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії, та невиплати 90% грошового забезпечення при виплаті пенсії по інвалідності (виплачувалось 80%) позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 90% на 70% грошового забезпечення. Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача, що йому неправомірно з 29.05.2018 року (дата заяви на перехід на пенсію по інвалідності) не виплачується 90% грошового забезпечення, оскільки Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» чітко визначений розмір пенсії по інвалідності інвалідам II групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Так, частиною 3 ст.291 КАС України встановлено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд в постанові від 04.02.2019 року по справі №240/5401/18 зазначив обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

а) позивач є особою, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

б) відповідачем є відповідне Головне управління Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває позивач;

в) предметом спору є зміна відсоткового значення розміру пенсії при здійсненні її перерахунку з 1 січня 2018 року на підставі Постанови КМУ №103 у зв`язку з підвищенням сум грошового забезпечення, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови КМУ №704.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду по зразковій справі № 240/5401/18, викладеним у постанові від 16 жовтня 2019 року, при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Враховуючи ті обставини, що пенсія за вислугу років була призначена позивачу у розмірі 90 % грошового забезпечення, а також враховуючи висновки Верховного Суду по справі №240/5401/18, оскільки у цій частині справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав для зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 90% на 70% грошового забезпечення.

Разом з тим, щодо обставин переходу позивача з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про переведення на інший вид пенсії, а саме з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, переведено позивача з 29.05.2018 року на бажаний вид пенсії та призначено згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсію по інвалідності з 29.05.2018 року довічно у розмірі 80%.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно ч. 3 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За змістом ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Разом з цим, статтею 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачено, що в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Отже, розмір пенсії по інвалідності, як і пенсія за вислугу років призначаються у відсотковому значенні від розміру грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір вислуги років позивача у календарному обчисленні складає 36 років (а.с. 30), тобто позивач має вислугу, необхідну для призначення пенсії за вислугу років, яку і отримував з 1997 року у розмірі 90% грошового забезпечення.

З системного аналізу вищевказаних положень чинного законодавства, колегія суддів вбачає, що положення статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є додатковою гарантією військовослужбовцям, які отримали інвалідність і мають необхідну для призначення пенсії за цим Законом вислугу років, оскільки загальні розмірі пенсії по інвалідності особам, які не мають права на пенсію за вислугою років, встановлюються в розмірі, зокрема, інвалідам війни ІІ групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що поняття «розмір пенсії за вислугу років», передбачене у статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є ширшим, ніж поняття «грошове забезпечення», та у контексті обставин даної справи включає у себе, в тому числі, відсоткове значення від розміру грошового забезпечення, яке застосовується під час призначення пенсії.

Враховуючи викладене, оскільки позивач має право на пенсію за вислугу років у розмірі 90 % грошового забезпечення, при переведенні на інший вид пенсії, а саме з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, на переконання колегії суддів, розмір пенсії не може розраховуватись у відсотковому співвідношенні 80 % від розміру грошового забезпечення, з огляду на положення статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Частково відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин приписи статті 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що призвело до помилкового вирішення спору в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 249, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Обухова Олега Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при проведенні перерахунку пенсії, який здійснено на виконання постанови КМУ від 21.02.2018 №103, щодо зменшення з 01.01.2018 року основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 90% на 70% грошового забезпечення, а також відмови у виплаті призначеної пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років в розмірі 90% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату з 01.01.2018 року ОСОБА_1 пенсії (за вислугу років та по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років) з урахуванням розміру пенсії за вислугу років 90% грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець