Справа № 420/6967/19
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6967/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: Король М.В., за довіреністю

Нахапетов О.Г., за витягом

від відповідача: Аветюк С.В., за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Камбіо-Стройсервіс» (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 85) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № №000388509; 000387509 від 07.11.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 21 листопада 2019 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Камбіо-Стройсервіс» (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 85) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № №000388509; від 07.11.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, позивач зазначив, що перевіркою встановлено нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанион», тобто не підтверджено документально та встановлено неможливість виконання будівельних робіт, що здійснювалися на підставі договорів підряду. При цьому, основним аргументом перевіряючих є виключно відсутність у ТОВ «Компанион» основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, що, на думку відповідача, фактично унеможливлює здійснення ним господарських операцій за даними договорами підряду та додатковими угодами до них.

Також позивач зазначив, що під час перевірки була використана податкова інформація, але жоден запит на адресу позивача не надходив, жоден з договорів на підставі яких здійснювались виконання сторонами робіт не оскаржувався, є дійсними та їх нікчемність не встановлена законом, жодних зауважень до первинних документів стороною відповідача під час перевірки не заявлялось.

Також, позивач зазначив, що єдиною підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку належно оформленої податкової накладної, яка виписана на виконання умов укладених договорів.

Таким чином, позивач вважає, що на виконання договорів, пов`язаних з виконанням робіт з будівництвом та реконструкцією (ремонт доріг) асфальтобетонного або дорожнього покриття позивачем надано належним чином оформленні відповідно до приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, які об`єктивно засвідчують здійснення господарських операцій з контрагентом.

Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву (вхід. №47091/19 від 11.12.2019р.).

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що в ході проведення перевірки встановлено нереальність здійснення господарських операцій ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» з ТОВ «КОМПАНИОН», тобто не підтверджено документально та встановлено неможливість виконання будівельних робіт, у зв`язку з відсутністю у ТОВ «КОМПАНИОН» основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, трудових ресурсів, що свідчить про неможливість надання послуг та виконання будівельних робіт, а тому свідчить про штучне формування податкового кредиту позивачем за період листопад грудень 2016 року по ланцюгу постачання від ТОВ «Компанион».

Таким чином, відповідач вважає, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише був відображений у первинних документів, тому така господарська операція спрямована лише на формування платником валових витрат та податкового кредиту у зв`язку з відображенням її змісту у первинних документах.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив, відповідно до якої він наполягав на задоволенні позовних вимог та просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем не подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 19 грудня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів до 20 лютого 2020 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 28 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 25 лютого 2020 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 25 лютого 2020 року оголошено перерву по справі для підготовки до судових дебатів до 27 лютого 2020 року.

На відкритому судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав викладених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши вступні слова представників позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Камбіо-Стройсервіс» зареєстровано 27.02.2004 року, номер запису до ЄДР №1 554 120 0000 000447, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2,а.с. 219).

Основним видом діяльності позивача є: будівництво доріг і автострад (42.11).

Суд встановив, що на підставі направлень, виданих ГУ ДФС в Одеській області від 20.06.2019 року відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 ПК України та плану-графіку проведення документальних виїзних планових перевірок платників податків на 2019 рік на підставі наказу ГУДФС в Одеській області від 06.06.2019 року № 4283 проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Камбіо-стройсервіс» з питань дотримання вимог внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 року по 31.03.2019 року відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 року по 31.03.2019 року, за наслідками якої складено акт №000027/15-32-05-09/32790229 від 17.10.2019 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Камбио-Стройсервіс» (т.2, а.с. 221-259).

Відповідно до висновків акту перевірки №000027/15-32-05-09/32790229 від 17.10.2019 року встановлено порушення п. 198.1, п. 198. 2, п. 198. 3 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 528081 грн., у листопаді 2016- 191248 грн., у грудні 2017 року 336833 грн.; п. 44.1, п. 44. 2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134. 1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 475273 грн., у т.ч. за 2016 рік -475273 грн.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №000387509 від 07 листопада 2019 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 475276 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 118818 грн. (т.3,а.с. 14), та податкове повідомлення-рішення № 000388509 від 07 листопада 2019 року, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 528081 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 264041 грн. (а.с. 13, т. 3).

Судом досліджені первинні документи щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Компанион» за період, що перевірявся на підставі наступних договорів:

1. договір підряду № 4/11-16 від 04.11.2016 року, додаткова угода до договору № 1 від 12.12.2016 року.

2. договір підряду № 24/10-16 від 24.10.2016 року, додаткова угода до договору № 1 від 12.12.2016 року.

3. договір підряду № 28/10-16 від 24.10.2016 року, додаткова угода до договору № 1 від 12.12.2016 року.

4. договір підряду № 21/10-16 від 21.10.2016 року, додаткова угода до договору № 1 від 12.12.2016 року.

5. договір підряду № 6/10-16 від 06.10.2016 року.

6. договір підряду № 12/10-16 від 12.10.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваних рішень, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п. 77.1 ст.77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 06.06.2019 року № 4283 проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Камбио-Стройсервіс» з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2016 року по 31.03.2019 року, валютного законодавства за той самий період, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

Позивач не оскаржує порядок призначення та проведення перевірки.

Також судом не встановлено порушень щодо призначення та проведення вказаної планової перевірки.

Позивач не погоджується лише по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки.

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «КамбіоСтройсервіс» проведено оприбуткування від ТОВ «КОМПАНИОН» будівельно-монтажних робіт на суму 2640407 грн., ПДВ 528081 грн.

З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом встановлено нереальність господарських операцій ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» з ТОВ «КОМПАНИОН», а саме: не підтверджено документально та встановлено неможливість виконання будівельних робіт, тобто вбачається безоплатне одержання будівельних робіт із невідомого джерела.

Так, контролюючий орган зазначив, що враховуючи факт відсутності необхідних умов для здійснення господарських операцій: відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби операції, здійснювані ТОВ «КОМПАНИОН» не є господарською діяльністю підприємства відповідно до п.п. 14.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Також згідно з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою по справі від 18.01.2017 року № 760/21875/16-к накладено арешт на майно ТОВ «КОМПАНИОН» - грошові кошти на строк проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 від 14.12.2016 року.

Перевіркою встановлено заниження показників у рядку 2240 «Інші доходи віту про фінансові результати в сумі 2640407 грн. та завищення податкового кредиту за період з 01.07.2016 року по 31.03.2019 року у суму 528081, 5 грн., у т ч. у листопаді 2016 року - 191248,3 грн., у грудні 2016 року 336833,21 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Компанион».

Так, суд встановив, що 04 листопада 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Замовник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №4/11-16, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи з виготовлення та монтажу дезбарєрів в кількості 6 штук на об`єкті Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідності до умов цього Договору (т.1 а.с. 23-27).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені локальним кошторисом (т.1 а.с. 23-27).

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, підсумкову відомість, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 08.11.2019 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року, акт №1 прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року; підсумкову відомість ресурсів, додаткову угоду від 12 грудня 2016 року, рахунок на оплату.

Також, суд встановив, що 28 жовтня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Завмоник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №28/10-16, відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на власний ризик та власними (або залученими) силами виконати комплекс будівельно-монтажних робіт по улаштуванню дорожнього покриття на території Змовника згідно з актом передачі, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідності до умов цього Договору. (т.1 а.с. 46-50).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені локальним кошторисом.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, підсумкову відомість, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 28.10.2019 року, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року, акт №1 прийому виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року; підсумкову відомість ресурсів, додаткову угоду від 12 грудня 2016 року, рахунок на оплату; видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), акти прийому-передачі матеріалів Замовником.

Матеріалами справи підтверджено, що 02 серпня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Постачальник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Замовник) укладено договір поставки №46, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у визначені строки та на умовах цього договору передати у власність покупцеві вироби з бетону (в асортименті) та інші будівельні матеріали, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість товару в порядку та на умовах, визначених Договором, асортимент, кількість і вартість товару, строки поставки визначаються у Специфікаціях, що є додатками до цього Договору та його невід`ємними частинами (т.1,а.с.164-168).

На виконання цього договору позивачем надано специфікацію № 1 від 02 серпня 2016 року, додаткові угоди.

Також, суд встановив, що 24 жовтня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Завмоник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №24/10-16, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати комплекс будівельно-монтажних робіт по до умов цього Договору (т.1 а.с. 172-176).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені договірною ціною № 1 та договірною ціною № 2.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, підсумкову відомість, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 24.10.2019 року, додаткову угоду від 12 грудня 2016 року, рахунок на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг), акти прийому-передачі матеріалів Замовником, акти виконаних робіт, накладні.

Також, суд встановив, що 21 жовтня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Завмоник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №21/10-16, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи по облаштуванню території згідно з актом передачі, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідності до умов цього Договору. (т.2 а.с. 47-51).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені локальним кошторисом.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, підсумкову відомість, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 21.10.2019 року, додаткову угоду від 12 грудня 2016 року, рахунок на оплату, довідки про вартість виконаних будівельних робіт, підсумкову вартість робіт, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

12 жовтня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Замовник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №12/10-16, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи по влаштуванню щебеневої основи на об`єкті замовника «Підприємство з підготовки вантажів зерна, злакових, олійних та бобових культу (очистка, сушіння, тимчасове зберігання) для відправки автотранспорту м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 4, Майданчик тимчасового розміщення автомобілів», а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи і оплатити їх відповідності до умов цього Договору (т.2, а.с. 195-199).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені локальним кошторисом.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 12.10.2019 року, рахунок на оплату, акти здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг).

Також, 06 жовтня 2016 року між ТОВ «Камбіо-Стройсервіс» (Замовник) та ТОВ «КОМПАНИОН» (Підрядник) укладено договір підряду №6/10-16, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи по влаштуванню дорожнього покриття з ФЕМ на об`єкті «Підприємство з підготовки вантажів зерна, злакових, олійних та бобових культу (очистка, сушіння, тимчасове зберігання) для відправки автотранспорту м. Одеса, вул. Хаджибеївська дорога, 4, Майданчик тимчасового розміщення до умов цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти виконані роботи (т.2 а.с. 206-210).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що основні параметри, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання Підряднику визначені локальним кошторисом.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість робіт визначається сторонами відповідно до Договірної ціни, яка є невід`ємною частиною Договору.

На виконання зазначеного Договору позивачем надано договірну ціну, акт приймання-передачі будівельного майданчику від 21.10.2019 року, рахунок на оплату.

Вказані договори позивачем були укладені з метою виконання робіт, пов`язаних з будівництвом (влаштуванням) та реконструкцією (ремонтом) доріг (асфальтобетонного або дорожнього покриття).

На підтвердження факту оплати робіт за зазначеними договорами позивачем надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за липень 2016 року- березень 2019 року, платіжні доручення (т.1, а.с. 15-22) на суму 332 692 грн. та наявності кредиторської заборгованості на суму 2 835 796, 97 грн.

У судовому засіданні позивач зазначив, що кредиторська заборгованість на час розгляду справи, погашена. Проте, такі документи суду не надані.

З акту перевірки вбачається, що контролюючий орган, оцінюючи наведені первинні документи дійшов висновку, що через відсутність у контрагента основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, операції, здійснювані ТОВ «Компанион» не є господарською діяльністю, а тому встановлено нереальність вказаних господарських операцій.

Так, відповідач, обґрунтовуючи відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Комапнион» посилається на те, що в актах приймання виконаних будівельних робіт та підсумкової відомості підрядні (субпідрядні) організації визначали витрати праці робітників (будівельників, зайнятих управлінням і обслуговуванням машин, витрати праці робітників, заробітна платня, яких враховуються у складі загальновиробничих витрати та інші) в кількості людино-годин, яка не відповідає даним, які містяться у поданих Звітах до ДФС України ТОВ «Компанион». Так, згідно з Звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб ТОВ «Компанион», середньооблікова кількість штатних працівників за грудень 2016 року складає 1 особа. Згідно з бази даних ІС «Податковий блок», ТОВ «Компанион» не подано фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік, що свідчить про відсутність на підприємстві основних фондів.

Однак, суд не погоджується з такими доводами контролюючого органу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п.п.1-2 ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Із умов договорів вбачається об`єм виконаних робіт. Сукупність наданих первинних документів свідчить про виконання вказаних робіт.

Суд звертає увагу, що у договорах підряду передбачено, що Підрядник (ТОВ «Компанион») приймає на себе зобов`язання на свій ризик та власними (або залученими) силами виконати роботи за цими договорами.

Таким чином, умовами договорів підряду передбачено можливість підрядника залучати до виконання підрядних робіт інших осіб.

Тому судом відхиляються доводи відповідача щодо відсутності технічної та кадрової можливості у контрагента за договорами підряду як підстава для визнання таких операцій нереальними.

Також суд вважає необхідним звернути увагу на практику Верховного Суду з аналогічного питання.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 року по справі №818/1249/17, суд зазначив: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Таким чином, враховуючи, що позивачем надані первинні документи, які підтверджують факт виконання підрядних робіт, вищенаведені доводи відповідача судом відхиляються.

Також, суд вважає, що є необґрунтованим посилання відповідача на узагальнену податкову інформацію АІС «Податковий блок» щодо ТОВ «Компанион», відповідно до якої встановлено, що ТОВ «КОМПАНИОН» фактично не могло здійснювати господарські операції з урахуванням часу оперативності проведення операцій місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного, оскільки зазначена інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 (п. 19).

Стосовно посилань відповідача на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18.01.2017 року по справі 3760/21875/16-к, відповідно до якої накладено арешт на майно ТОВ «КОМПАНИОН» - грошові кошти, суд зазначає, що такий доказ суд не бере до уваги, оскільки ці докази не є належними у цій справі, адже на час здійснення господарських операцій, кримінальна справа ще не була відкрита та не надані докази завершення кримінального провадження прийняттям обвинувального вироку по взаємовідносинам з позивачем.

Здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом, останній зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також є платником податку на додану вартість.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 зазначено, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (п. 14).

Відповідачем не доведено, що позивач був обізнаний у такій поведінці свого контрагента та був у змові з ним.

Нормами п.п. 200.1, 200.2 і 200.4 ст. 200 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Виходячи з аналізу наведених норм Податкового Кодексу України в сукупності, суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Також суд враховує, що податкові накладні за вказаними господарськими операціями були зареєстровані в ЄРПН.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем до матеріалів справи залучено сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори підряду, договірні ціни, локальні кошториси, накладні, акти здачі-прийняття робіт, товарно-транспортні накладні, які у сукупності не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством (позивачем) господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача, та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства, а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій позивачем, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень та відповідачем помилково зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській № №000388509; 000387509 від 07.11.2019 року є протиправними та позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень або юридичною особою сплачується судовий збір 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року - 1921 гривні.

Ціна позову позивача складає 1 386 213 грн.*1,5 % = 20 793, 19 грн., що більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 19 210 грн.

Згідно з платіжного доручення № 5602 від 19.11.2019 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір у сумі 20 793, 20 грн., тобто з переплатою.

Тому, суд доходить висновку, що відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з відповідача належить стягнути судовий збір, який мав сплатити позивач в сумі 19 210 грн.

У свою чергу, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Камбіо-Стройсервіс» (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 85) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № № 000388509; 000387509 від 07.11.2019 року, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №000388509 від 07.11.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №000387509 від 07.11.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Камбіо-Стройсервіс» (, місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 85) судовий збір в розмірі 19 210 грн. 00 коп. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 10» березня 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.