Справа № 200/13608/19-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Справа№200/13608/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Зінченка О.В.,секретаря судового засідання - Реви О.Ю.,

за участю:

представника позивача Пікалова Д.В. за довір.

представника відповідача Ярової С.Е.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 грудня 2018 року № на суму 45 153,44 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 грудня 2018 року № за платежем пеня за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства на загальну суму 45153,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, щовідповідачем 28 січня 2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення за № на суму 45153,44 грн. яким нараховано позивачу пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньо- економічної діяльності за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем за висновками акту про результати документальної позапланової перевірки від 23 жовтня 2018 року за №1223/05-99-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР, пункту 1 постанови правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2015 року №160, пункту 1 постанови правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 червня 2015 року №354: в частині ненадходження станом на 31 грудня 2017 року валютної виручки по контракту №3 від 20 квітня 2015 року, укладеному з нерезидентом JSC Dainesa (Литва) за ВМД №445989 від 28 квітня 2015 року у сумі 1870,0 ЄВРО (гранічний термін надходження валютної виручки -26.07.2015).

Разом з тим, позивач вважає, що він, як суб`єкт господарювання, що здійснює свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, не є особою на яку поширюються штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства, встановлені Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Таким чином, позивач вважає, що такі дії з боку відповідача є неправомірними та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення - протиправним, та таким, що винесено з порушенням вимог діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою від 29 листопада 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

11 грудня 2020 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Вказав, щоФОП Балабановим А.В. не надавались до перевірки висновки Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на продовження законодавчо встановлених строків розрахунків по контракту № 3 від 20 квітня 2015 року за ВМД №445989 від 28 квітня 2015 року та документи, підтверджуючі факт виникнення форс-мажорних обставин при виконанні контракту № 3 від 20 квітня 2015 року. Крім цього, ФОП ОСОБА_1 не підтверджений факт здійснення діяльності на території проведення антитерористичної операції, а згідно листа управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради від 23 серпня 2018 року громадянин ОСОБА_1 з 13 вересня 2014 року не зареєстрований за адресою, визначеною як податкова адреса. Тобто, на момент укладення контракту № 3 від 20 квітня 2015 року та у термін його виконання відсутня інформація про здійснення ФОП ОСОБА_2 діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Ухвалою від 13 грудня 2019 року суд за клопотанням представника відповідача перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначивши підготовче судове засідання на 03 січня 2020 року.

03 січня 2020 року розгляд справи відкладено на 27 січня 2020 року.

27 січня 2020 року розгляд справи відкладено на 17 лютого 2020 року.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустках за період з 12 лютого 2020 року по 04 березня 2020 року, підготовче засідання відкладено на 10 березня 2020 року.

Ухвалою від 10 березня 2020 року судомпродовжено термін підготовчого судового засідання на 30 днів, закрив підготовче провадження та призначив до судового розгляду у відкритому судовому засіданні 10 березня 2020 року.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідачана підставі підпункту 20.1.4, підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 15 серпня 2018 року №1439 та плану - графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік проведено документальну планову перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.01.2014 по 31.12.2017.

За результатами документальної планової перевірки складений акт від 23 жовтня 2018 рокуза №1223/05-99-13-02/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення, зокрема: статті 1 Закону України №185/94-ВР, пункту 1 постанови правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2015 року №160, пункту 1 постанови правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 червня 2015 року №354, в частині ненадходження станом на 31 грудня 2017 року валютної виручки по контракту №3 від 20 квітня 2015 року, укладеного з нерезидентом JSC "Dainesa" (Литва) за ВМД №445989 від 28 квітня 2015 року у сумі 1870,0 ЄВРО (граничний термін надходження валютної виручки - 26.07.2015).

Перевіркою встановлено, що самозайнята особа ОСОБА_1 здійснював експортні операції, а саме вивезення товарів (вугілля) за межі митної території України.

При перевірці своєчасності та повноти здійснення розрахунків за експортними контрактами встановлено, що по експортному контракту № 3 від 20 квітня 2015 року, укладеному з нерезидентом JSC "Dainesa", Литва, в особі директора фірми-нерезидента (або уповноваженої особи): Vitalijus Batalionakas було здійснено експорт продукції згідно ВМД №445989 від 28.04.2015 на загальну суму 3950,0 ЄВРО (в еквіваленті 97884,27 грн.) з граничним терміном надходження валютної виручки 26 липня 2015 року.Станом на 31 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_1 не отримана від нерезидента JSC "Dainesa" валютна виручка у сумі 1870,0 ЄВРО по ВМД № 445989 від 28 квітня 2015 року.

За результатами висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 грудня 2018 року за №, яким визначено суму грошового зобов`язання з пеніза порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД за невиконання зобов`язань та штрафних санкційза порушення вимог валютного законодавства у розмірі 45153,44 грн.

За вказаними контрактами мало місце прострочення надходження валютної виручки у гранично встановлені терміни, що не є спірним у справі та сторонами не заперечується.

Спірним питанням даної справи є правомірність застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за встановлені в акті перевірки порушення вимог валютного законодавства.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Порядок розрахунків в іноземній валюті при здійсненні експортно-імпортних операцій та відповідальність за недотримання термінів розрахунків визначено Законом України №185/94-ВР від 23.09.1994 року «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями» (далі Закон України №185/94-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №185/94ВР, виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 4 вказаної статті Закону №185/94ВР встановлено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Згідно з Постановами Національного банку України від 03.06.2015 №354 та від 03.09.2015 №593, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №185/94-ВР, зі змінами внесеними статтею 11 Прикінцевих та перехідних положень» Закону України 1669-VII, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Таким, чином, вищезазначена норма Закону №185/94-ВР з урахуванням змін, внесених Законом №1669-VII, передбачаєзвільнення суб`єкта господарювання, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення від відповідальності за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VІІ.

Абзацом 1 статті 2 зазначеного Закону визначається, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1669-VІІ, вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року №1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 23 пункту 2 цього розпорядження місто Краматосрьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053.

Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал.

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30 жовтня 2014 року №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Так, згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить місто Краматорськ.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), зокрема, містяться відомості про місцезнаходження (місце проживання АБО інша адреса, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) фізичної особи -підприємця.

Для зазначених платників сплата податків та подання звітності здійснюється за новим місцезнаходженням з дати взяття на облік в контролюючому органі за новим місцезнаходженням.

Згідно з матеріалами справи та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формуваньзареєстрованим місцезнаходженням позивача у момент вчинення експортної господарської операції було: АДРЕСА_1 . Означена адреса також вказана позивачем у ВМД, за якою не надійшла валютна виручка. При цьому, доводи податкового органу стосовно того, що позивач як фізична особа з 13 вересня 2014 року не був зареєстрований за адресою, визначеною як податкова адреса, судом не приймаються, з огляду на те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач на момент експортної господарської операції та на момент не повернення валютної виручки був зареєстрований за означеною адресою, на обліку в іншому контролюючому органі - не перебував.

З наведеного можна зробити висновок, що позивач здійснював діяльність саме на території проведення антитерористичної операції, а тому є суб`єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності з огляду на приписичастини 1 статті 4 Закону Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями».

Посилання податкового органу на відсутність сертифікату Торгово-промислової палати України, як єдиної підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, є безпідставними, зважаючи на наступне.

Так, стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначає сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Разом з тим, аналізуючи приписи вказаного Закону, слід зробити висновок про те, що невиконання зобов`язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов`язання випливають з інших правовідносин, а не з тих, які регулює Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, вказана норма є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов`язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Стаття 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» визначає, що якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Разом з тим, позивач, як суб`єкт господарювання, що здійснює свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, не є особою, на яку поширюються такі санкції, а відтак не потребує підтвердження таких форс-мажорних обставин.

Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України надає особа, яка за певних обставин не могла виконати свої зобов`язання та до якої може бути застосована відповідальність, встановлена статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Отже, позивач, як особа на яку не поширюється відповідальність, визначена вказаним Законом, не повинен надавати сертифікат Торгово-промислової палати України. Доведенню в даному випадку підлягає лише здійснення ним діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для нарахування позивачу пені за несвоєчасні розрахунки у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Остаточним рішенням від 7 жовтня 2011 року у справі Сєрков проти України (заява №39766/05) Європейським судом з прав людини порушення встановлено у зв`язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України, та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що існують достатні передумови для прийняття рішення на користь платника.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом враховується висновок Верховного Суду у справі № 805/2130/17-а, викладений у постанові від 02 жовтня 2018 року (касаційне провадження № К/9901/4715/17) про те, що необхідність подання підприємством сертифіката Торгово-промислової палати України на підтвердження форс-мажорних обставин за кожним окремим контрактом відсутня, оскільки частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» єдину умову для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення термінів розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами визначено здійснення таким суб`єктом діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує стягнути судові витрати у розмірі 768,40 грн. здійснені позивачем за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (за місцезнаходженням: 87500, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, ) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 грудня 2018 року № на суму 45153,44 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області №000031510 від 11 грудня 2018 року на суму 45153 (сорок п`ять тисяч сто п`ятдесят три) гривні 44 копійки.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Повний текст судового рішення складено та підписано 13 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко