Справа № 640/1923/20
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Київ № 640/1923/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у Київській області (далі також - ГУ ДПС у Київській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 жовтня 2019 року №-1031, №-1031, №-1031 (далі також - оскаржувані рішення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на те, що при розрахунку суми земельного податку контролюючим органом неправомірно взято нормативно грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення (рілля), оскільки належні ОСОБА_1 земельні ділянки відносяться до земель житлового фонду та мають цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 31 січня 2020 року, зокрема, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

ГУ ДПС у Київській області у своєму відзиві просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені нормами чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власницею трьох земельних ділянок площею 6, 3730 га, 21, 7670 га, 27, 2360 га, які розташовані у Макарівському районі Київської області, відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №326620, серії ЯЖ №326621, серії ЯЖ №326622, виданих 25 лютого 2008 року (т. 1 а.с. 23-25).

Контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 квітня 2019 року № 85880-5606-1031, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік, у розмірі 5 733, 95 грн.

ОСОБА_1 сплачено визначену відповідачем суму грошового зобов`язання за вказаним вище податковим повідомленням-рішенням відповідно до квитанції № ПН1057653 від 09 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 22).

Між тим, 10 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Київській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №-1031, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік, у розмірі 28 875, 01 грн.;

- №-1031, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік, у розмірі 8 454, 10 грн.;

- №-1031, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період - 2019 рік, у розмірі 36 129, 92 грн.

Незгода позивача із оскаржуваними рішеннями обумовила її звернення до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Положеннями статті 206 Земельного кодексу України (далі також - ЗК України) визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.72 та пп. 14.1.73 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Положеннями статей 269 та 270 ПК України визначено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з п. 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що право власності на три земельні ділянки, які розташовані у Макарівському районі Київської області позивач набула на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 28 листопада 2007 року.

За правилами статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Між тим, порядок обчислення плати за землю визначено статтею 286 ПК України.

Так, відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

З урахуванням вказаних вище правових норм, відповідачем було здійснено нарахування позивачу земельного податку відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25 квітня 2019 року № 85880-5606-1031.

Доказів скасування такого рішення контролюючого органу чи його відкликання у порядку статті 60 ПК України матеріали справи не містять.

Таким чином, прийняття відповідачем 10 жовтня 2019 року спірних рішень, тобто після 1 липня поточного року, свідчить про порушення суб`єктом владних повноважень положень статті 286 ПК України.

При цьому, відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, якими підтверджується помилкове визначення податкового зобов`язання ОСОБА_1 з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 5 733, 95 грн, яке було нею сплачено. Відтак, спірними рішеннями повторно визначено грошове зобов`язання за податковий період - 2019 рік, внаслідок чого фактично здійснюється подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Більш того, надаючи оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві, відповідно до рішення Макарівської селищної ради №562-33-VII від 21 червня 2018 року про визначення ставок земельного податку з 01 січня 2019 року, ставка земельного податку за земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів встановлена у розмірі - 5% від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Київській області.

Згідно з додатком № 1 до рішення ради від 21 червня 2018 року № 562-33-VII, ставка земельного податку (відсотків нормативної грошової оцінки) за видом цільового призначення землі житлової забудови (02.01) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд складає для фізичних осіб, за земельні ділянки, нормативно грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження) - 0,2%, за земельні ділянки за межами населених пунктів, нормативно грошову оцінку яких не проведено -5%.

Нормативно грошова оцінка ріллі по області становить 26 531,00 грн./га.

Таким чином, ставка податку за 1 га земель сільськогосподарського призначення у 2019 року становить 1 326, 55 грн./га (26 531, 00 грн./га х 5%).

Сума податкових зобов`язань за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік відносно земельних ділянок, загальною площею 55, 376 га, належних ОСОБА_1 була розрахована шляхом множення тарифу на розміри земельних ділянок:

1) 1 326, 55 грн./га х 21, 767 га = 28 875, 01 грн.;

2) 1 326, 55 грн./га х 6, 373 га = 8 454, 10 грн.;

3) 1 326, 55 грн./га х 27, 236 га = 36 129, 92 грн.

Суд зазначає, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п. 271.1 статті 271 ПК України).

Згідно з ч. 1 статті 193 ЗК України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень статті 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований статтею 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:

витягів з Державного земельного кадастру;

довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території);

викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру..

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Згідно з пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок з нарахування сум земельного податку фізичним особам покладено саме на органи державної фіскальної служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов`язання.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року, зокрема, було зобов`язано відповідача надати суду документи, що стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, які є предметом розгляду даної справи, а також детальний розрахунок визначених ОСОБА_1 контролюючим органом сум грошових зобов`язань з плати за землю за 2019 рік.

Разом з тим, суб`єктом владних повноважень жодних належних і допустимих доказів на підтвердження існування у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належних позивачу земельних ділянок та нормативно-грошової оцінки останніх не надано.

Вид цільового призначення таких земельних ділянок - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Між тим, нормативно грошова оцінка, за якою відповідачем було проведено розрахунок у розмірі 26 531,00 грн./га стосується сільськогосподарських угідь в Україні (рілля) станом на 01 січня 2019 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми податкових зобов`язань, визначених у спірних рішеннях є підставою для визнання їх протиправними та скасуванню.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/14191/16 (К/9901/4709/17).

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищевикладене, оскаржуване в межах розгляду даної справи рішення не може вважатись таким, що прийняте з урахуванням критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 840, 80 грн., стягується відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 5А; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10 жовтня 2019 року №-1031, №-1031, №-1031, прийняті Головним управлінням ДПС у Київській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені останньою витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн.

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк