Справа № 140/2998/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2998/19 пров. № А/857/1939/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року, ухвалене суддею Смокович В.І. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 140/2998/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у якому просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0701.4.1-7017/0701.2-19 від 01 жовтня 2019 року та зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Волинській області внести відомості про дітей у довідку про звернення за захистом в Україні.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що є громадянином Республіки Білорусь, у 2018 році прибув з Республіки Білорусь на територію України легально на підставі паспорта для виїзду за кордон МР 0487243 у зв`язку із політичними та расовими переслідуваннями. У вересні 2018 року позивач подав до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області заяву-анкету та отримав довідку про звернення за захистом в Україні.

У вересні 2019 року позивач звернувся до Управління державної міграційної служби України Волинській області із письмовою заявою про внесення дітей у довідку про звернення за захистом в Україні згідно із Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

01 жовтня 2019 року відповідач прийняв рішенням, яким відмовив у задоволенні вимоги позивача.

Позивач із посиланням на Конвенцію про права дитини, вважає таку відмову протиправною з огляду на те, що Управління Державної міграційної служби України у Волинській області обмежує право дітей на виховання у сім`ї. Вказав, що члени сім`ї біженця мають ті ж права, як і сам біженець відповідно до принципу єдності сім`ї, що викладено в безлічі документів, починаючи з Конвенції про біженців. Окрім того, відповідно до статті 4 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» Україна сприяє збереженню єдності сімей біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або яким надано тимчасовий захист.

На думку позивача, відповідач порушив право позивача на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, а також збереження єдності сім`ї. Позивач вважає, що належним способом захисту порушених прав є скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача внести відомості про дітей у довідку про звернення за захистом в Україні.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що позивач, звертаючись до Управління державної міграційної служби України Волинській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у відповідному розділі анкети не вказав відомостей про неповнолітніх членів сім`ї, законним представником яких він є, а також не виконав вимоги частини 7 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - до заяви не додав по чотири фотокартки членів сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку. В подальшому орган міграційної служби не може вносити зміни до довідки про звернення за захистом в Україні.

Крім того, відповідач зазначив, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, якою скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 140/711/19, у задоволенні позову ОСОБА_1 про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи та виходить з мотивів, які аналогічним тим, що наведені у позовній заяві.

Позивач додатково зазначив, що після того, як з ним почали проживати діти, подав відповідачу зміни до анкети, однак відповідач з цього приводу не прийняв жодного рішення. Вважає, що чинне законодавство України не забороняє позивачу подати додаткові відомості до анкети, зокрема про членів сім`ї, уже після того як відповідний орган міграційної служби видав довідку про звернення за захистом в Україні.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь та батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління державної міграційної служби України Волинській області із письмовою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та отримав довідку про звернення за захистом в Україні із терміном дії до 09 липня 2019 року.

25 лютого 2019 року Державна міграційна служба України прийняла рішення № 45-19 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, якою скасовано рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 140/711/19, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про скасування рішення Державної міграційної служби України від 25 лютого 2019 року № 45-19 про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили 05 листопада 2019 року.

Із письмовою заявою про внесення дітей у довідку про звернення за захистом в Україні до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області позивач звернувся 18 вересня 2019 року.

За результатами розгляду вказаного звернення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняло рішення у формі листа № 0701.4.1-7017/0701.2-19 від 01 жовтня 2019 року, на підставі якого відмовило позивачу у внесенні відомостей про дітей у довідку про звернення за захистом в Україні. Мотивами такої відмови є те, що заявник у анкеті особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не вніс відомостей про неповнолітніх осіб, законним представником яких він є і не додав до анкети по чотири фотокартки членів сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у позивача існував обов`язок внести відомості про дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, у відповідну заяву та додати усі необхідні документи. Однак, порушення порядку оформлення заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в частині зазначення повних відомостей про дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на момент звернення із заявою про внесенні відомостей щодо дітей у довідку про звернення за захистом в Україні, позивач не виправив.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Правовий статус біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення державних гарантій захисту біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI (далі Закон № 3671-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 цього Закон № 3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за ' межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно із пунктом 13 частини першої статті 1 Закон № 3671-VI, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання.

Частиною 1 статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до статті 7 Закону № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Відомості про дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, наводяться в заяві одного із законних представників особи, яка не досягла повноліття.

Заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитиною, розлученою із сім`єю, подається одним з її законних представників.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Відомості, що подаються заявником, інформація про факт подання заяви про визнання особою, яка має право на захист в Україні, є конфіденційною інформацією.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

У разі подання законним представником дитини, розлученої із сім`єю, заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без попереднього розгляду заяви.

Частиною 4 статті 8 Закону № 3671-VI визначено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 3671-VI розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 3671-VI рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку.

Аналізуючи ці норми Закону № 3671-VI, апеляційний суд дійшов висновку, що відомості зазначені в анкеті особи, яка потребує додаткового захисту або визнання біженцем, є остаточними, визначальними та не можуть бути доповнені чи змінені. Ці відомості вказуються у рішеннях, які приймає орган Державної міграційної служби в процесі розгляду заяви про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. На основі цих відомостей формується особова справа, в процесі розгляду якої орган Державної міграційної служби приймає відповідне рішення.

Апеляційний суд встановив те, що у анкеті особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач не вказав відомостей про неповнолітніх осіб, які не досягли 18 років і законним представником яких є позивач. Таким чином, відповідні відомості не відображені у довідці про звернення за захистом в Україні № 007604.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом № 3671-VI не передбачено внесення змін у заяву чи анкету, а також у рішення органу Державної міграційної служби, зокрема довідку про звернення за захистом в Україні, які прийняті за наслідками розгляду відповідних заяв.

Частина 5 статті 10 Закону № 3671-VI передбачає обмін документів виданих особі, у разі виявлення помилок або неточностей у відомостях про особу, внесених до рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Однак, ця норма не передбачає внесення змін або доповнень до анкети чи до довідки про звернення за захистом в Україні.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, апеляційний суд зазначає, що Закон № 3671-VI не надає органу Державної міграційної служби вносити відомості (зміни або доповнення) до анкети особи, яка подала заяву про визнання біженцем чи такої, що потребує додаткового захисту, а також до рішень прийнятих органом Державної міграційної служби, за винятком, виправлення помилок або неточностей у рішеннях органу Державної міграційної служби.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VI довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Тобто, відповідно до цієї норми, довідка про звернення за захистом в Україні засвідчує законність перебування особи, яка звернулась з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на території України і не поширюється на інших осіб.

Натомість, Закон № 3671-VI передбачає право законних представників подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитиною, розлученою із сім`єю.

Отже, Закон № 3671-VI надає особі, яка звернулась з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можливості для об`єднання сім`ї.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року в справі № 140/2998/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 11.03.2020 року