Справа № 333/1784/16-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2020 року

м. Київ

справа № 333/1784/16-а

адміністративне провадження № К/9901/22063/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Стародуба О.П.,

суддів Єзерова А.А., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. (судді Дадим Ю.М., Уханенко С.А., Богданенко І.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у відповідності до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленому Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499. Вважає, що відповідач діяв протиправно, безпідставно повертаючи його документи без розгляду та прийняття відповідного рішення.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2016р. позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в призначені та виплаті одноразової грошової, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у звязку з інвалідністю, що настала внаслідок поранення, контузії, їх наслідків та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби у відповідності зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому Порядком та умовами призначення і виплати одноразової допомоги, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, з відповідними змінами.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги на підставі заяви від 24.07.2015р. та доданих до неї документів та на підставі приписів Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499 та прийняти відповідне рішення.

З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідачем розглянуто питання щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги, за результатами якого прийнято рішення про відмову у виплаті такої допомоги, що підтверджується листом від 22.10.2015р. №248/3/6/2911, а тому постанова суду апеляційної інстанції, якою зобов`язано Міністерство оборони України розглянути його заяву з метою нарахування та виплати одноразової грошової допомоги є безпідставним та некоректним.

Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у період з 01.08.1974р. по 26.07.1992р. проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 . (а.с. 11)

Згідно довідки Комунарського районного військового комісаріату від 09.02.2017р. №135 позивач проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан у період з 27.05.1981р. по 20.09.1982р. (а.с. 12)

Згідно свідоцтва про хворобу №1260 від 1982р. Військово-лікарською комісією 340 окружного військового госпіталю ім. П.Ф. Боровського встановлено, що поранення у вигляді сліпого кульового проникаючого торако-абдомінального поранення праворуч з пошкодженням легені, діафрагми, перелому ребра, пошкодженням печінки, отримано позивачем при виконанні обов`язків військової служби. (а.с. 13 14)

Згідно Висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 17.04.2012р. №387/ж описані рубці (внаслідок осколкового поранення голови та вогнепального тулубу) є слідством загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкового та вогнепального поранення, які могли бути отримані в період бойових дій у Афганістані у 1982 році. (а.с. 16)

Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.04.2012р. №779 поранення, ЗЧМТ, контузія, їх наслідки, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. (а.с. 17)

Згідно виписки із Акту огляду МСЕК від 16.01.2013р. №496075 та довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №496075 позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, ЗЧМТ, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 18)

Згідно довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №480688 від 09.09.2013р. при повторному огляді позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково з причин поранення, контузії, їх наслідків та захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 19)

24.07.2015р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням направити його документи до Комісії Міністерства оборони України для виплати одноразової грошової допомоги у звязку із отриманням інвалідності ІІ групи у 2013 році. При цьому повідомив, що грошову допомогу не отримував. (а.с. 20)

Листом від 03.08.2015р. ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи позивача для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку від 28.05.2008р. №499. (а.с. 21)

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.10.2015р. №248/3/6/2911 позивача повідомлено про відсутність підстав розгляду поданих ним документів, та роз`яснено, що з 01.01.2014р. набрала чинності нова редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийнято новий Порядок від 25.12.2013р. №975, норми яких поширюються тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01.01.2014р. Оскільки закон не має зворотної дії в часі та оскільки вищевказані норми нового закону на позивача не поширюються (інвалідність встановлено до 01.01.2014р.), підстав для розгляду поданих документів немає і вони підлягають поверненню позивачу без розгляду. (а.с. 23)

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499. При цьому суд виходив з того, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності права у позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №499. Водночас виходив з того, що відповідачем не дотримано цей Порядок, яким визначено, що кінцевим етапом розгляду документів позивача є прийняття Міністерством оборони України рішення про призначення або відмову у призначені одноразової грошової допомоги.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем помилково вказано про надходження документів позивача для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975, оскільки Запорізький обласний військовий комісаріат направив до Департаменту фінансів Міністерства оборони України документи позивача для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №499.

Також апеляційний суд виходив з того, що приписами п. 2 Порядку №975 передбачено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Тобто, в даному випадку, у Департаменту фінансів Міністерства оборони України був наявний обов`язок по розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги на підставі приписів законодавства, які діяли на день виникнення права на отримання такої допомоги, а саме відповідно до Порядку №499.

Апеляційний суд дійшов висновку, що подані позивачем заява та документи Департаментом фінансів Міністерства оборони України не розглядались і питання щодо фактичного призначення одноразової грошової допомоги по суті не вирішувалось, оскільки було прийнято рішення про повернення документів у зв`язку з їх неналежністю, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача розглянути питання виплати позивачу грошової допомоги відповідно до Порядку №499 та прийняття відповідного рішення.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки апеляційного суду не спростовують і є безпідставними з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців» передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

На момент встановлення позивачу інвалідності ІІ групи діяв Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб від 28.05.2008р. №499.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивачу після звільнення з військової служби встановлено інвалідність, виникнення якої пов`язане з проходженням військової служби, за правилами частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому суд апеляційної інстанції обгрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання позивача в обґрунтування касаційної скарги на те, що відповідачем дотримано порядок розгляді його заяви і документів є безпідставними, оскільки відповідно до вимог пункту 7 Порядку №499 в 15-денний строк з дня реєстрації документів керівник військкомату (уповноваженого органу) подає головному розпорядникові бюджетних коштів (Департаменту фінансів Міністерства оборони України) висновок щодо можливості виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги, до якого додаються зазначені, зокрема, в пункті 3 Порядку №499 документи й після отримання зазначених документів головний розпорядник коштів приймає на їх підставі у місячний строк відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Тобто, призначенню та виплаті грошової допомоги передує подання військовим комісаріатом відповідного висновку до Міністерства оборони України.

У даній справі, Міністерство оборони України не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, а саме щодо наявності у позивача підстав для отримання одноразової грошової допомоги, не досліджувалися з цього приводу і надані позивачем документи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про зобов`язання Міністерство оборони України у місячний строк після надходження висновку від військового комісаріату розглянути питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності в порядку, передбаченому статтею 16 Закону №2011-ХІІ та Порядком №499.

Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції правильно застосував норм матеріального права, порушень норм процесуального права не допустив, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.01.2017р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук