Справа № 826/1006/16
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1006/16 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо визнання нікчемним безготівкового зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 та визнати недійсним здійснене у зв`язку із цим повідомлення; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників із відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, наданого Уповноваженою особою; зобов`язати відповідача включити позивача до Переліку вкладників із відшкодування коштів у межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року закрито провадження у справі в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним безготівкового зарахування коштів на рахунок позивача НОМЕР_1 та визнання недійсним здійсненого у зв`язку із цим повідомлення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року вказаний адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про рахунок НОМЕР_1 в національній валюті, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Інтеграл-банк" за договором від 08.09.2015 року №3603-ФП банківського рахунку (поточний рахунок фізичної особи - резидента), за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів у сумі 200000 грн. (двісті тисяч гривень 00 коп.) за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову в іншій частині.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справ та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що операція із зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 є нікчемним правочином, оскільки грошові кошти, зараховані на рахунок ОСОБА_1 надійшли внаслідок перерахування частини грошових коштів з рахунку ПрАТ СК «Солідарність», у зв`язку з чим відбулось коригування банківського балансу через зміну обліку грошових зобов`язань, тобто кошти надійшли внаслідок «дроблення» рахунку клієнта-юридичної особи на рахунки фізичних осіб.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Згідно статті 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2015 року між ПАТ "Інтеграл-банк" (Банк) і позивачем (Клієнт) укладено договір №3603-ФП банківського вкладу (поточний рахунок фізичної особи - резидента). згідно з яким Банк надає послугу з відкриття Клієнту поточного рахунку № НОМЕР_1 в національній валюті України та здійснює його обслуговування (у т.ч. переказ грошей).

08 вересня 2015 року між ПрАТ "СК "Солідарність" (Позикодавець) і позивачем (Пози-чальник) укладено договір позики №08/09-2015П, згідно з яким Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти (позика) у розмірі 200000 грн., а Позичальник зобов`язується використати позику і повернути її. Позика надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позичальника, вказаний у п. 9 цього договору - п/р НОМЕР_1 МФО 380344 в ПАТ "Інтеграл-банк". Позика за цим Договором надається строком до 01.09.2016 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі копіями договору №3603-ФП банківського вкладу (поточний рахунок фізичної особи - резидента) від 08.09.2015 року, договору позики від 08.09.2015 року №08/09-2015П (а.с. 17-23).

09 вересня 2015 року ПрАТ "СК "Солідарність" перерахувало із свого рахунку № НОМЕР_2 , відкритого у ПАТ "Інтеграл-банк", суми безготівкових коштів на рахунки фізичних осіб у цьому ж банку, зокрема, в сумі 200000,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 , призначення платежу "надання позики згідно договору позики №08/09-2015П від 08 вересня 2015 року. Без ПДВ", що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Дана обставина беззаперечно встановлена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 року у справі №826/1130/16 за позовом ПрАТ "СК "Солідарність" до Уповноваженої особи, Фонду про визнання протиправними дій та рішення.

Постановою Національного банку України від 13.08.2015 року №527/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" до категорії проблемних" ПАТ "Інтеграл-банк" визнано проблемним та запроваджено обмеження у його діяльності.

Постановою Національного банку України від 15.09.2015 року №606 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" до категорії неплатоспроможних" та рішенням виконавчої дирекції Фонду від 16.09.2015 року №170 про запроваджено строком на три місяці з 16.09.2015 року по 15.12.2015 року тимчасову адміністрацію та призначено на той самий строк уповноваженою особою на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Інтеграл-банк" з делегуванням останній всіх повноважень, визначених ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Андронова Олега Борисовича .

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25.11.2015 року №816 про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.11.2015 року№210 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" та призначено уповноваженою особою на ліквідацію цього Банку Андронова Олега Борисовича на період з 27.11.2015 року по 26.11.2017 року включно.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 16.11.2017 року №5073, від 08.11.2018 року №3011 та від 24.10.2019 року №2710 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" та повноваження Уповноваженої особи до 26.11.2020 року включно.

Так, у грудні 2015 року позивач звернулась до Уповноваженої особи із заявою про визнання її кредитором ПАТ "Інтеграл-банк" щодо залишків коштів на усіх її рахунках (а.с.15).

Як зазначає позивач, листом від 10.12.2015 року №03-1/2416 їй було повідомлено про нікчемність безготівкового зарахування коштів на її рахунок № НОМЕР_1 , що здійснено ПрАТ "СК "Солідарність" 09.09.2015 року, а листом від 29.12.2015 року №19/03-2462, що грошові кошти в сумі 200000,00 грн., які знаходились на поточному рахунку № НОМЕР_1 , не можуть бути відшкодованими за рахунок Фонду зв`язку з визнанням нікчемним безготівкового зарахування коштів на визначений рахунок.

Колегія суддів зазначає, що оригінали чи копії вищевказаних листів у справі відсутні, однак вказані позивачем обставини сторонами у справі не заперечувалися. Крім того, обставина щодо визнання нікчемним безготівкового зарахування коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 в сумі 200000,00 грн. від ПрАТ "СК "Солідарність" згідно договору позики від 08.09.2015 року № 08/09-2015П встановлена у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 року у справі №826/1130/16.

Вважаючи викладені дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є вкладником ПАТ «Інтеграл-Банк» та має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначені у Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (абз. 1).

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку):

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як встановлено судом першої інстанції, позивачу відкрито у ПАТ "Інтеграл-банк" поточний рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, на який зараховано кошти у сумі 200000 грн., відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, позивач належить до вкладників ПАТ "Інтеграл-банк".

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону №4452 Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах;

Тобто, Закон №4452-VI гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у межах гарантованої суми відшкодування; відмовлено у відшкодуванні коштів за вкладом може бути лише за наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 26 Закону №4452-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, ніхто з учасників справи не стверджував про наявність підстав, визначених ч. 4 ст. 26 Закону №4452, доказів на підтвердження даних обставин матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Колегія суддів зазначає, що доказів того, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку і отримання цього рішення Фондом, Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону №4452 включено позивача до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, відповідачі до суду не надали, про наявність таких доказів не зазначили.

Частиною 2 ст. 38 Закону №4452 встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у т.ч. договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у т.ч. договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Підстави нікчемності правочинів (у т.ч. договорів) неплатоспроможного банку визначені у ч. 3 ст. 38 Закону №4452, а також у ч. 3 ст. 36 цього Закону.

Так, відповідно до указаних пунктів частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Втім, платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку однієї особи на рахунок позивача не є правочинами між Банком та позивачем згідно зі статтею 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Колегія суддів зазначає, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452 (п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами. Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (п. 48).

Викладена правова позиція кореспондується з висновками викладеними Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №826/1476/15.

З аналізу наведених норм вбачається, що Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями перевірки правочинів, укладених банком, на предмет виявлення серед них нікчемних. В той же час, таке право не є абсолютним, а кореспондується із обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон №4452-VI пов`язує нікчемність правочину, одного лише твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким.

Колегія суддів зазначає, що у справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про нікчемність договору №3603-ФП банківського вкладу (поточний рахунок фізичної особи - резидента) від 08.09.2015 року з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452, або про наявність судового рішення про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо позивача.

Водночас, як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин справи, грошові кошти в сумі 200000,00 грн. на рахунок позивача зараховані до запровадження тимчасової адміністрації банку (16.09.2015 року), що не суперечить ч. 3 ст. 36 Закону №4452, якою встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку є нікчемними.

Таким чином, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст. 36 і ч. 3 ст. 38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину. Інших підстав нікчемності правочину відповідачем не зазначалося.

Отже, зважаючи на недоведеність відповідачем наявності передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу коштів у сумі 200000,00 грн.

Враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування, а тому така вимога є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивачів, як вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №14 протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду зміни та доповнення до переліків.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вказаних позовних вимог та наявність правових підстав для зобов`язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Інтеграл-банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова Олега Борисовича - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку