Справа № 320/506/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/506/19 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 26 жовтня 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець від 13 липня 2017 року № 0001889. Позивач припинила підприємницьку діяльність 15 серпня 2018 року.

Згідно акту перевірки від 25 вересня 2018 року №824/10-36-13-04- про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 13 липня 2017 року по 06 вересня 2018 року (далі - Акт перевірки), який складений за результатом проведення перевірки, що на підставі ст. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України відповідно до направлень від 12 вересня 2018 року №3836, №3837, ГУ ДФС у Київській області, проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного і іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питання нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з період діяльності з 13 липня 2017 року по 06 вересня 2018 року.

В даному Акті перевірки перевіряючими зафіксовані такі порушення позивача:

1) п. 177.1 п. 177.2 ст. 177 ПК України, а саме: встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 1109790,65 грн. в тому числі за 2017 рік в сумі 949455,04 грн. та за 2018 рік в сумі 160335,61 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 199762,31 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 1 70901,9 грн. за 2018 рік в сумі 28860,41 грн.;

2) п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст.163 ПК України, п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України, а саме: не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 16646,85 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 14241,82 грн. та за 2018 рік в сумі 2405,03 грн.;

3) п.п.2 п. 1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми єдиного соціального внеску за період з 13 липня 2017 року по 06 вересня 2018 року з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу в сумі 86701,09 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 51427,26 грн., за 2018 рік в сумі 35273,83 грн.;

4) п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213, п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено суму акцизного податку що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму 39066,00 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі, 32138,00 грн., за 2018 рік в сумі 6928,00 грн.;

5) п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині не ведення ФОП ОСОБА_1 книги обліку доходів і витрат(форма 10);

6) пп. 168 1.2 п. 168.1 ст. 168., п. 127.1 ст. 127 ПК України, а саме: встановлено несплату (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків-фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 12481,35 грн., в тому числі за жовтень 2017 року в сумі 3874,86 грн., за листопад 2017 року в сумі 4032,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 4032,00 грн. та січень 2018 року в сумі 542,49 грн.;

7) пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 127.1 ст. 127. п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, а саме: встановлено несплату (неперерахування) військового збору при виплаті доходів на користь платників податків-фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 1051,02 грн., в тому числі за жовтень 2017 року в сум, 333,81 грн. за листопад 2017 року у сумі 336,00 грн. за грудень 2017 року а сум, 336,00 грн. та січень 2018 року в сумі 45,21 грн.;

8) п. 181.1 ст. 181 ПК України ФОП ОСОБА_1 в частині вимог виконання даного пункту щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ.

В подальшому, не погоджуючись з висновками Акту перевірки, позивачем подано заперечення до ГУ ДФС у Київській області. Розглянувши заперечення позивача, ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення про результати розгляду заперечень, яким висновки акту перевірки залишені без змін.

26 жовтня 2018 року, з урахуванням Акту перевірки ГУ ДФС у Київській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у загальному розмірі 249702 (двісті сорок дев`ять тисяч гривень сімсот дві) грн. 89 коп., з яких 199726 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 31 коп., за основним платежем та за штрафними санкціями 49940,58 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок)грн. 58 коп.;

- № про збільшення податкового зобов`язання за платежем військовий збір у загальному розмірі 20808,57 (двадцять вісім тисяч вісімсот вісім триста вісімдесят сім) грн. 54 коп. з яких за основним платежем 16646 (шістнадцять тисяч шістсот сорок шість) грн. 85 коп. та за штрафними санкціями 4161 (чотири тисячі сто шістдесят одна) грн. 57 коп.;

- № за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів 48832 (сорок вісім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 50 коп., з яких за основним платежем 39066 (тридцять дев`ять тисяч шістдесят шість) грн. 00 коп. та за штрафними санкціями 9766 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 50 коп.;

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, а саме застосування штрафних санкцій у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.;

- № за платежем військовий збір у загальному розмірі 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 50 коп., з яких за основним платежем 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 02 коп., за штрафними санкціями 537 (п`ятсот тридцять сім) грн. 35 коп. та за пенею, 126 (сто двадцять шість) грн. 73 коп.;

- № про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у загальному розмірі 20399,44 (двадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн. 44 коп., з яких 12481,35 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 35 коп., за основним платежем та за штрафними санкціями 6415,60 (шість тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 60 коп. та за пенею 1502 (одна тисяча п`ятсот дві) грн. 49 коп.; а також винесено:

- вимогу про сплату боргу № за платежем єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування у розмірі 86701 (вісімдесят шість тисяч сімсот одна) грн. 09 коп.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахуванням відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у загальному розмірі 13812 (тринадцять тисяч вісімсот дванадцять) грн. 84 коп.

В подальшому позивачем вказані податкові-повідомлення рішення оскаржено до ДФС України. За результатами розгляду скарги ДФС України винесено рішення №0108/Ф/99-99-11-05-02-25 від 19 грудня 2018 року та № 435/99-99-11-05-01-25 від 11 січня 2019 року, якими скарги платника податків залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу та рішенням про застосування штрафних санкцій позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів виходить з такого.

За нормами п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Наказом «Про затвердження змін до Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків», затве6рдженим Міністерством фінансів України від 27 лютого 2017 року №294, передбачено, що річний план-графік складається починаючи з 2018 року.

Як встановлено судом першої інстанції, в Акті перевірки, зазначено, що його складено саме за результатами проведення планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі, з тексту Акту перевірки вбачається, що проводилась саме позапланова перевірка.

Проте, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідачем до суду першої інстанції не було надано підтверджуючих доказів стосовно того, що була проведена саме позапланова перевірка, а не планова, як стверджує позивач, зокрема, не були надані наказ та направлення на проведення даної перевірки.

Так, згідно ч.1,5 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оскільки до суду першої інстанції не було подано жодних доказів на підтвердження проведення саме документальної позапланової перевірки, то він і виходив лише з наявного в матеріалах справи Акту перевірки, в якому зазначено про проведення документальної планової перевірки. Керуватися припущеннями, зробленими з аналізу змісту такого Акту, твердженнями про допущення описки, зазначеними відповідачем у відзиві на позов, за відсутності будь-яких підтверджуючих цей факт документів, ані у суду, ані у позивача не було як підстав, так і зобов`язань.

Натомість, в суд апеляційної інстанції відповідачем було подано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, до яких долучено направлення на проведення перевірки та наказ про проведення перевірки (документальної позапланової виїзної).

В той же час, згідно ч.4-5, 8 статті 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем в суді першої інстанції подавався відзив на позовну заяву, проте, до нього не було долучено жодних доказів.

Між тим, при поданні на встановлення обставин того, яка ж саме перевірка позивача була проведена відповідачем, додаткових письмових пояснень до апеляційної скарги разом з направленнями на проведення перевірки та наказом про проведення перевірки, апелянтом в порушення вказаних вище вимог статті 79 КАС України, не було зазначено поважних підстав, що унеможливили подання таких доказів до суду першої інстанції. Відтак, апеляційний суд не приймає до уваги такі докази.

Відтак, оскільки в суду не було доказів про проведення відповідачем позапланової документальної перевірки, а ФОП ОСОБА_1 станом на початок 2018 року - дату оприлюднення плану графіку, так і станом на день проведення перевірки, не була включена до плану - графіку перевірок, затвердженого наказом про проведення перевірки, то і підстав вважати, що апелянт, приймаючи оскаржувані рішення, діяв відповідно до приписів ПК України та в межах своїх повноважень у суду не було.

Разом з тим, в ході перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , виявлено відсутність первинної документації, яка є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, у зв`язку з чим перевіряючими було зроблено висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 приписів податкового законодавства.

Так, згідно Акту перевірки, порушення, які були виявленні податковим органом, пов`язані з ненаданням первинних документів, які підтверджують витрати платника податків, що, у свою чергу, призвело до порушення визначення валового доходу платника.

Нормами статті 177 Податкового кодексу України визначено:

177.1. Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

177.2. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

177.5. Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

177.7. Фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

177.10. Фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Згідно п.167.1 статті 167 цього Кодексу ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч.5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За п.п. 214.1.4 п. 214.1 статті 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є: вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

Згідно норм п.16-1 підр.10 розд. ХХ Перехідних положень Кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, при формуванні прибутку платника податків на загальній системі оподаткування, повинні бути враховані витрати платника податків.

Відображення у первинному податковому та бухгалтерському обліку операцій проводиться на підставі первинних документів, які підтверджують здійснення операції, а саме видаткові накладені, акти приймання-передачі робіт (послуг). Вказані документи були наданні позивачем, проте, перевіряючими під час проведення перевірки не були враховані.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 повідомила службових осіб податкового органу про те, що вся первинна документація, а також залишки товару, у тому числі підакцизного, знаходиться в приміщенні, що орендувалось позивачем, а саме в супермаркеті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , що було місцем здійснення нею господарської діяльності. Проте, через протиправні дії інших осіб, позивач наразі фактично не має доступу до орендованого приміщення.

Між тим, згідно норм статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п.44.1).

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2).

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву (п.44.3).

У разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків (п.44.5).

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (п.44.6).

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки перевіряючим було надано лист ГУ Національної поліції в Київській області, Сквирського відділу поліції, Володарського відділення від 14 вересня 2018 року № 6011/109/1006/1/06/24-2018, яким повідомлено про факт порушення кримінального провадження за ч.2 статті 358 Кримінального кодексу України та повідомлено, про те що залишки товару, які перебували у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », були передані ФОП ОСОБА_2 .

Відтак, судом встановлено, що посадовими особами відповідача не було надано позивачу можливості відповідно до приписів п.44.5 статті 44 ПК України відновити втрачені документи.

При цьому, згідно Акту перевірки позивачем не надано залишків товарів, що також вплинуло на результати перевірки та на проведені донарахування за результатами такої перевірки. Перевіряючими не враховано, що факт передачі залишків та припинення допуску ФОП ОСОБА_1 до місця здійснення діяльності відбулось до призначення перевірки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що податкове повідомлення-рішення № від 26 жовтня 2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 жовтня 2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 жовтня 2018 року; податкове повідомлення-рішення Головного № від 26 жовтня 2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 жовтня 2018 року; податкове повідомлення-рішення № від 26 жовтня 2018 року; вимога про сплату боргу № від 26 жовтня 2018 року; рішення № від 26 жовтня 2018 року є протиправними та підлягають скасуванню в силу неправомірно проведеної податкової перевірки.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Як вже зазначалося, відповідно до ч.1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, в апеляційній скарзі відповідачем жодним чином не спростовано оскаржуване рішення, не зазначено, з якими саме доводами суду не погоджується податковий орган, не вказано, які обставини судом встановлено не вірно чи не повно, які докази сторін не взято до уваги чи які норми права порушено.

Будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, доводів, викладених в оскаржуваному рішенні не спростовано, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено фактів порушення позивачем податкового законодавства, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку