Справа № 824/578/19-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/578/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Анісімов О.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

11 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача: Бовкуна С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (04.11.2019 замінено на Головне управління ДПС у Чернівецькій області) про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05.02.2019 (на суму 10234,41 грн.), № від 05.02.2019 (на суму 122316,48 грн.), № від 05.02.2019 (на суму 510 грн.).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.12.2019 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 №, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 510 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 №, в частині збільшення суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 61292,86 грн. та в частині застосування штрафної санкції у сумі 15323,22 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 №, в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 5140,76 грн. та в частині застосування штрафних санкцій на суму 1285,19 грн.

У задоволенні решта позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №20744107 від 16.05.2019 судового збору у розмірі 838 (вісімсот тридцять вісім) грн. 28 коп. (пропорційно задоволеним вимогам).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить, задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, разом з тим був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

Крім того, 11.03.2020 представником відповідача було подано нарочно заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів представника відповідача, з огляду на ту обставину, що відповідач не обмежений представництвом лише однієї особи. Разом з тим, доказів перебування представника відповідача на лікарняному суду надано не було.

Також, 11.03.2020 представником позивача було подано клопотання про неврахування при прийнятті рішення відзиву відповідача на апеляційну скаргу, оскільки він поданий з пропущенням строку його подання.

Дослідивши дане питання, колегія суддів приходить до висновку про задоволення даного клопотання, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.304 КАС України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року.

Запропоновано учасникам справи протягом 5 днів з моменту отримання вказаної ухвали, подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі.

Ухвалу суду відповідачем отримано 06.02.2020 (т.2 а.с.139). Відзив подано 02.03.2020, що вбачається з конверту в якому надійшов відзив. Тобто, в строк понад 5 днів з моменту отримання ухвали про відкриття.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 11.01.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець та основним видом його діяльності є ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування (код КВЕД 95.11). Взятий на облік в контролюючому органі: Чернівецька ДПІ Чернівецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області 17.01.2001.

У період з 11.01.2019 по 17.01.2019 посадовими особами ГУ ДФС у Чернівецькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, яка документована актом перевірки від 24.01.2019 №11/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.13-31).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою ФОП ОСОБА_1 виявлені наступні порушення вимог чинного законодавства:

- пункту 177.2, підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження чистого оподаткованого доходу на 682870,3 грн., у тому числі: 2015 рік - 248026,5 грн., 2016 рік - 123152,0 грн., 2017 рік - 311691,8 грн., що призвело до порушення абзацу 2 пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.1.1, підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності в сумі 97853,18 грн., у тому числі: за 2015 рік - 32541,3 грн., за 2016 рік - 18711,36 грн., за 2017 рік - 46600,52 грн.

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, підпункту 2, підпункту 6, підпункту 8, підпункту 9 пункту 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218 - встановлено порушення порядку ведення книги обліку доходів та витрат;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано до бюджету військовий збір у сумі 8187,45 грн., в тому числі: 2015 рік - 2744,8 грн., 2016 рік - 1559,28 грн., 2017 рік - 3883,38 грн.;

- абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з оподаткованого доходу на суму доходу (прибутку) на загальну суму 143321,91 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 63496,32 грн., за 2016 рік в сумі 22869,44 грн., за 2017 рік в сумі 56956,20 грн.;

- пункту 44.6, пункту 44,7 статті 44 ПК України, не надання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У зв`язку із відмовою ФОП ОСОБА_1 від підписання та отримання акту перевірки посадовими особами ГУ ДФС у Чернівецькій області складено акт про неможливість підписання та вручення акту документальної позапланової невиїзної перевірки само зайнятої особи ОСОБА_1 від 24.01.2019 №25/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.112). За таких обставин, згідно супровідного листа Про надсилання акта перевірки від 25.01.2019 №693/ФОП/24-13-13-04 акт перевірки надісланий ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (т.1 а.с.111).

У зв`язку із виявленням наведених вище порушень, 05.02.2019 ГУ ДФС прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення № , згідно якого ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 97853,18 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 24463,30 грн., разом сума грошового зобов`язання становить 122316,48 грн. (т.1 а.с.42);

- податкове повідомлення-рішення № , згідно якого ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання на 8187,45 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2046,86 грн., разом сума грошового зобов`язання становить 10234,41 грн. (т.1 а.с.41);

- податкове повідомлення-рішення № , згідно якого до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 510 грн. (т.1 а.с.43).

Позивач вважає наведені вище рішення ГУ ДФС протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і обумовило звернення до суду з цим позовом.

Окрім цього, судом встановлено, що представником позивача подано до ГУ ДФС та ДФС України заперечення від 07.02.2019 №032/2306 на акт перевірки (т.1 а.с.32-40), а також 19.02.2019 направлено до ДФС України скаргу №041/1494 (т.1 а.с.50-61), якою оскаржував прийняті податкові повідомлення-рішення. Однак рішенням ДФС України від 10.04.2019 №16707/6/99-99-11-05-01-25 у задоволенні скарги №041/1494 відмовлено (т.1 а.с.64-69).

Дослідженням матеріалів справи судом першої інстанції також встановлено, що 05.04.2019 подано до СП Західно-Український Експертно-Консультативний Центр запит № 083/1494 про надання висновку економічної експертизи з метою з`ясування достовірності висновків акту перевірки № 11/24-13-13-04-18/ НОМЕР_1 від 24.01.2019, а саме: чи підтверджуються документально задекларовані суми витрат, пов`язані із здійсненням господарської діяльності самозайнятою особою ОСОБА_1 в період 2015-2017 років, які відображені у колонці 5 додатків Ф4 (2015 р.) Ф2 (2016, 2017 роки) до податкових деклараціях про майновий стан та доходи (т.1 а.с.70-75).

Згідно висновку економічної експертизи №684 експертом ОСОБА_2 встановлено, що задекларовані суми витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності самозайнятою особою ОСОБА_1 в період 2015-2017 років, які відображені у колонці 5 додатків Ф4 (2015 рік), Ф2 (2016, 2017 роки) до податкових декларацій про майновий стан та доходи підтверджуються документально в повному обсязі (т.1 а.с.165-175).

Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні допитано свідка. ОСОБА_3 суду пояснив, що працював на посаді головного державного ревізора інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб та самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Чернівецькій області та разом з ОСОБА_4 в період з 11.01.2019 по 17.01.2019 проводили перевірку ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої виявили порушення вимог податкового законодавства. Особисто він не займався перевіркою первинних документів, а виключно аналізував інформаційні бази та здійснював підрахунки. Які саме документи використовувались перевіряючими сказати точно не може, однак точно використовувалась інформація з ЄРПН та накладні.

Чому до акту перевірку не додані додатки суду пояснити не може. При цьому зазначив, що акт перевірки містить чисельні цифрові описки.

Також, суду пояснив, що суть порушень вимог податкового законодавства України виявлених перевіркою в діяльності позивача, полягала в тому, що він до складу витрат за рахунок операцій з ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані" відніс суми зазначені в накладних, а не реальні суми, які були перераховані на рахунки цієї компанії відповідно до банківської виписки. Інших порушень щодо формувань витрат перевіркою не виявлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснює діяльність з ремонту комп`ютерів та периферійного устаткування, а отже вартість закупівлі комплектуючих для ремонту комп`ютерної техніки, має бути віднесено до витрат.

Відповідно до змісту додаткового пояснення представника відповідача «висновок експерта стосовно отриманих ТМЦ та фактично понесених витрат співпадає із даними акту перевірки та інформацією від контрагента» (т.2, а.с.61).

У суду першої інстанції також немає зауважень щодо цифрових показників висновку експерта, оскільки в цій частині він відповідає наявним матеріалам справи, зокрема банківській виписці.

В свою чергу, позивачем до складу витрат, які виникли за наслідками придбання комплектуючих для ремонту комп`ютерної техніки та периферійного устаткування у ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані" віднесено у 2015 році - 1246067,74 грн., у 2016 році - 1649887,98 грн., у 2017 року - 3453029,55 грн., при цьому реально ним сплачено цій компанії у 2015 році 1259416,67 грн., у 2016 році 1807916,67 грн., у 2017 році 3249916,67 грн.

За таких обставин, аналізуючи наведене вище, слід прийти до висновку, що ФОП ОСОБА_1 , до суми придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції віднесено у 2015 році суму, яка на 13348,93 грн. (1259416,67-1246067,74) менше суми оплати ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані", у 2016 році суму, яка на 158028,69 грн. (1807916,67-1649887,98) менше суми оплати ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані", а у 2017 році суму, яка на 203112,88 грн. (3249916,67 - 3453029,55) більше суми оплати ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані".

Тобто, підсумовуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у 2017 році позивачем до складу витрат включена сума, яка перевищує обсяги фактичної оплати ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані".

У 2015 та 2016 роках, позивачем до складу витрат включена сума, яка є меншою сум фактичної оплати, однак ці суми в розумінні податкового законодавства є узгодженими, оскільки ФОП ОСОБА_1 самостійно їх визначив у декларації.

Отже, у 2017 році позивач відніс до витрат суму, яка на 203112,88 грн. більше суми оплати ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані", тобто відніс суми, які фактично ним не сплачені, а отже вони не можуть відноситись до складу витрат.

Тобто, у зв`язку з наведеним вище, ФОП ОСОБА_1 у 2017 році занижено податкове зобов`язання з ПДФО на 36560,32 грн. (203112,88х18%) - штрафна санкція у розмірі 9140,08 грн. (36560,32х25%).

По аналогії військовий збір - заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 3046,69 грн. (203112,88х1,5%) - штрафна санкція у розмірі 761,67 грн. (3046,69 грн.х25%).

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення податкового зобов`язання на 61292,86 грн. (97853,18 грн. - 36560,32 грн.) та в частині застосування штрафної санкції у сумі 15323,22 грн. (24463,30 грн. - 9140,08 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню. В іншій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним; податкове повідомлення-рішення № в частині нарахування військового збору на суму 5140,76 грн. (8187,45 грн. - 3046,69 грн.) та штрафних санкцій на суму 1285,19 грн. (2046,86 грн. - 761,67 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню. В іншій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення є законним.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в діяльності позивача порушень за які його б можливо було притягнути до відповідальності на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК України не має, оскільки перевіркою не виявлено фактів не забезпечення зберігання ним первинних документів, та відсутні докази щодо ненадання ним контролюючому органу оригіналів документів, а тому податкове повідомлення - рішення № є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Разом з тим, п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

В свою чергу, питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, урегульовано статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до положень п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пп.а п.176.1 ст.176 ПК України, платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

За приписами п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Згідно з п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Відповідно до пп.174.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно з пп.174.4.4 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до пп.177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Отже, нормами ПК України визначено, що підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Відповідно до п.200.1, 200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до державного бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В свою чергу, відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ст.1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з ст.4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципі, зокрема, превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

На підставі вказаного та матеріалів справи, колегія суддів приходить до аналогічного висновку з судом першої інстанції, що позивачем до складу витрат, які виникли за наслідками придбання комплектуючих для ремонту комп`ютерної техніки та периферійного устаткування у ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані" віднесено у 2017 року - 3 453 029,55 грн., при цьому реально ним сплачено цій компанії у 2017 році 3 249 916,67 грн.

Залишок невикористаного товару (ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані") на початок 2017 року складає 582 867, 92 грн., з них оплаченого 303 112,88 грн., неоплаченого 279 755, 04 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що як вбачається з вказаних вище норм та матеріалів справи, витрати формуються саме з товару, який був оплачений, отриманий та реалізований. Тобто, в даному випадку, якщо враховувати той факт, що залишок оплаченого товару на початок 2017 року складає 303 112, 88 грн., фактично оплачений товар в 2017 році складає 3 249 916,67 грн., використано товару в 2017 році в господарській діяльності на суму 3 677 873,81 грн. На підставі цього, колегія суддів приходить до висновку, що витрати понесені позивачем в 2017 році (в розрізі товарно-матеріальних цінностей отриманих від ТОВ "Самсунг Електронікс Україна Компані") складають 3 553 029, 55 грн.

Також, колегія суддів зауважує, що реалізовані товари на суму 124 844,22 грн. не враховуються до витрат, оскільки не були оплачені позивачем, тобто є безпосередньо доходом позивача.

На підставі зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом в повній мірі доведено факт завишення витрат (заниження доходів).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем при винесенні податкових повідомлень-рішень не було враховано та досліджено усі первинні документи. Також, акт перевірки не містить додатків (переліку первинних документів) на підставі, яких робились висновки в Акті та в подальшому приймались податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до п.86.4 ст.86 ПК України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Згідно з п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи позивачем 29.01.2019 отримано копію Акта перевірки від 24.01.2019.

07.02.2019 представником позивача було направлено заперечення до акта №032/2306.

Разом з тим, відповідачем 05.02.2019 були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, тобто відповідач до закінчення десятиденного строку на надання позивачем пояснень (заперечень) та додаткових документів, прийняв рішення, чим порушив вимоги податкового законодавства.

Тобто, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи представником позивача було подано первинні документи як заперечення на Акт перевірки, однак вони не були враховані відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Разом з тим, у відповідності до п.1.7 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами - факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.2.3.2.2 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів

Також, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач в межах даних правовідносин не довів та не надав належних доказів, які підтверджують його позицію.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах законодавства, а суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення без дотримання норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не вірно надав обставинам та доказам у справі неналежну оцінку, а отже прийняв необґрунтоване рішення, колегія суддів приходить до висновку про його скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняття нової постанови в цій частині, якою необхідно задовольнити позовні вимоги.

Щодо судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольнив адміністративний позов та згідно з п.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні позивача до суду першої інстанції з позовною заявою, ним сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 20744107 від 16 травня 2019 року в сумі 1330 грн. 61 коп. (т.1 а.с.3) та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції згідно з квитанцією № 14-322677568 від 14 січня 2020 року (т.2 а.с.132а) в сумі 1996 грн. 00 коп. (разом з тим сума, що підлягала сплаті при поданні апеляційної скарги складає 1152 грн. 60 коп., оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог).

Тобто, вказані вище судові витрати позивача є документально підтвердженими.

У зв`язку з цим слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДПС у Чернівецькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2483 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 №, в частині збільшення суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 36560,32 грн. та в частині застосування штрафної санкції у сумі 9140,08 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 №, в частині збільшення суми податкового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 3046,69 грн. та в частині застосування штрафних санкцій на суму 761,67 грн.

В решті рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2483 (дві тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 21 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 березня 2020 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.