Справа № 420/119/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/119/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про те, що рішенням Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, причиною відмови зазначено «у зв`язку з невідповідністю місця розташування». На думку позивача, будь-якого пояснення чому або чим саме не відповідає місце розташування земельної ділянки відповідачем не зазначається. У витязі з протоколу пленарного засідання від 04.07.2019 року зазначено, що згідно технічної документації по коригуванню схеми поділу земель колективної власності запитувана позивачем ділянка відноситься до земель, які не підлягають поділу в натурі та використовуються сумісно. Як вказує позивач, схеми поділу земель колективної власності на земельні частки КСП, не підлягають поділу і повинні використовуватися сумісно сільськогосподарські землі 999,8 га, в т.ч.: 453,1 га пасовищ, 64,8 га сіножатей, 27,0 га тутовників, а також 439,3 га орних земель, що підлягають залуженню, 15,6 га виноградників (орні землі і виноградники розташовані на ділянках з деградованими ґрунтами, на схилах крутизною більше 5 та засолених ґрунтах заплав).

Ухвалою суду від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

05.02.2020 року за вхід. № ЕП/1177/20 через канцелярію суду надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що згідно наявного Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області представникам відповідача та депутатам сільської ради відомо, що для відведення таких ділянок визначено певний масив. Бажане місце розташування земельної ділянки, що зазначене у викопіюванні до клопотання Позивача не є в межах масиву, що визначений для відведення таких земельних ділянок. Разом з цим, з огляду Технічної документації по коригуванню Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, зазначено, що бажана земельна ділянка розташована на землях позначених жовтим кольором та згідно умовних позначень не підлягають поділу в натурі і повинні використовуватись сумісно.

13.02.2020 р. через канцелярію суду за вхід. № 6472/20 від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що не погоджується з позицією відповідача, та при цьому зазначає, що відповідачем не спростовано доводів викладених в позовній заяві.

Дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив, відповідь на відзив, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

10 червня 2019 року ОСОБА_1 подано клопотання до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області (за межами населених пунктів), яке отримане головою Новоіванівської сільської ради Арцизького району під підпис 11.06.2019 року.

До поданого клопотання позивач додав графічний матеріал, на якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, копії паспорту, картки платника податків, інші документи, що підтверджують відсутність набуття земельних ділянок відповідного призначення.

Зазначений графічний матеріал - викопіювання надані відділом в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з матеріалів оновлення планово-картографічних матеріалів Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області.

09 липня 2019 року позивач через свого представника отримав лист відповідача від 08.07.2019 року, яким повідомлено, що рішенням Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 254-?ІІ від 04.07.2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » відмовлено у наданні такого дозволу (копії супровідного листа та рішення додаються).

У пункті 1 зазначеного рішення зазначено: «відмовити позивачу у наданні такого дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності у зв`язку з невідповідністю місця розташування».

З метою отримання повної інформації про процедуру проходження розгляду клопотання позивача його представником - адвокатом Кочуровим А.О. направлено на адресу відповідача адвокатський запит, за результатами розгляду якого отримано від відповідача витяг з протоколу пленарного засідання LХ?І сесії Новоіванівської сільської ради сьомого скликання від 04 липня 2019 року, протокол поіменного голосування № 15 від 04.07.2019 року. Відеофіксація пленарних засідань Новоіванівської сільської ради не здійснюється.

З метою отримання детальної інформації про причини прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач ОСОБА_1 самостійно звернувся до голови Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, депутатів цієї сільської ради Дермена Андрія Миколайовича, ОСОБА_2 із листом з приводу роз`яснення причин такої відмови.

Згідно наданої відповіді депутата Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області Дермена А.М. від 19.08.2019 року встановлено, що при прийнятті рішення № 254-?ІІ від 04.07.2019 року відмова ґрунтувалась на підставі огляду технічної документації по коригуванню Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, де зазначено, що земельна ділянка не підлягає поділу в натурі; під час розгляду клопотання не надавались висновки, рекомендації постійної комісії, протоколи її засідань; земельна ділянка, що додана до клопотання має цільове призначення для сінокосіння та випасання худоби; відсутності відомостей щодо кількості, площі земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства; відсутність нерозподілених земельних ділянок у розумінні ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв); наявність невитребуваних земельних ділянок (паїв).

З відповіді депутата Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області Куцарєвої від 20.08.2019 року зазначено аналогічні підстави відмови, що й викладені у відповіді депутата ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно із пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року по справі №813/4498/16.

Судом встановлено, що рішенням Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 254-?ІІ від 04.07.2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 .

У пункті 1 зазначеного рішення йдеться про: відмовити позивачу у наданні такого дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності у зв`язку з невідповідністю місця розташування.

В свою чергу, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Згідно Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, який виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕКТОР», представникам відповідача та депутатам сільської ради відомо, що для відведення таких ділянок визначено певний масив.

Бажане місце розташування земельної ділянки, що зазначене у викопіюванні до клопотання позивача не є в межах масиву, що визначений для відведення таких земельних ділянок.

Разом з цим, з огляду Технічної документації по коригуванню Схеми поділ у земель колективної власності на земельні частки (паї) на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області (ТОВ «ВЕКТОР» 2002р.), встановлено, що бажана земельна ділянка розташована на землях позначених жовтим кольором та згідно умовних позначень не підлягають поділу в натурі і повинні використовуватись сумісно. Крім цього, ці землі мають умовні знаки - в шаховому порядку, якими визначають пасовища (Топографічне і землевпорядне креслення. В.П.Суботський, Київ «Аграрна освіта» 2010).

Суд зауважує, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держземагентства України від 18.05.2010 № 376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за № 391/17686, межа земельної ділянки це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки.

Повертаючись до змісту ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України, суд зазначає, що даною нормою в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов`язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Будь-яких винятків з цього правила чи альтернативних варіантів дана норма не містить.

Необхідність подання таких матеріалів випливає із самого змісту наведених норм, оскільки, як передбачено частиною сьомою цієї статті, підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

З цього слідує, що графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка входила до КСП «Новоіванівське» і на думку позивача відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10 липня 2018 року №2498- VІІІ (далі - Закон №2498-VIII) перейшла до земель комунальної власності.

Суд звертає увагу, що Законом доповнено розділ X «Перехідні положення» ЗК України пунктом 21, яким встановлено, що з дня набрання чинності Законом №2498-VІІІ землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

В ст. 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власної; у комунальну власність здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади, які здійснюють розпорядження землями державної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою дня державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Пунктом 21 розділ X «Перехідні положення» ЗК України та ст. 117 ЗК України передбачають остаточний етап передачі земель з державної у комунальну власність - державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Докази на підтвердження факту, що спірна земельна ділянка зареєстрована за Новоіванівською сільською радою Арцизького району Одеської області, відсутні, тобто процес передачі у комунальну власність не закінчено.

За таких підстав Новоіванівська сільська рада Арцизького району Одеської області не має належних правових підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки ці земельні ділянки не зареєстровані як землі комунальної власності.

З огляду на встановлене суд дійшов висновку, що відмова у наданні дозволу є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам Земельного кодексу України.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII "Перехідні положення" КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий суддя Токмілова Л.М.

.