Справа № 620/513/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/513/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, передбаченої ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконними та зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком, передбачену ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати письмового звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позов мотивовано тим, що чоловік ОСОБА_2 перебував на обліку в Соснипькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримував пенсію по І групі підгрупі А інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби но ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. А тому посилання відповідача, що померлий чоловік не відноситься до жодної категорії осіб, визначених у п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними.

В межах встановленого судом строку відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в період участі в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, ОСОБА_2 не був військовослужбовцем в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не відноситься до жодної категорії осіб визначених у п.4 ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.
ОСОБА_1 з 07.10.1989 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 07.10.1989 НОМЕР_1 ).

Її загальний страховий стаж станом на 05.12.2019 становить 32 роки 7 місяців 12 днів, що сторонами не заперечується.

17.08.2018 ОСОБА_3 помер. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.08.2018 ( НОМЕР_2 ). Останній мав статус інваліда війни І групи та статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, в зв`язку з чим після смерті чоловіка позивач отримала статус дружини померлого громадянина із числа ліквідаторів наслідків аварії па Чорнобильській АЕС першої категорії, смерть якого пов`язана із Чорнобильською катастрофою та має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Вказане підтверджується відповідними посвідченнями № НОМЕР_3 від 18.12.2018 та від 10.12.2018.

05.12.2019 позивач звернулась до Сосницького відділення пенсійного фонду України з письмовою заявою до Головного управління ПФУ в Чернігівській області про призначення їй пенсії достроково за віком , згідно діючого законодавства України. До заяви було додано документи, які, на думку позивача, підтверджували статус військовослужбовця її померлого чоловіка, підтвердження стажу необхідного для призначення пенсії та довідку Сосницької селищної ради в Чернігівській області, про те що вона перебувала на повному утриманні чоловіка ОСОБА_2 і після його смерті заміж не виходила , що підтверджується розпискою - повідомленням від 05.12.2019 №413.

18.12.2019 нею було отримано письмову відповідь від Управління пенсійного фонду України в Чернігівській області ( Управління застосування пенсійного законодавства Відділ з призначення пенсій) вих.№193/03-2.3 від 18.12.2019, в якій було викладено відмову в призначенні пенсії відповідно п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як чоловік позивачки не відносився до жодної із категорії зазначених у цій статті.

Позивач вважає, що такі дії відповідача протиправними, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

В силу прямої дії ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в обґрунтування підстав для відмови у призначенні пенсії, відповідачем вказано, що в період участі в ліквідації аварії на ЧАЕС, ОСОБА_4 не був військовослужбовцем в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та не відноситься до жодної категорії осіб визначених у п. 4 ч. 1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Так, згідно військового квитка серії НОМЕР_4 вбачається, шо ОСОБА_2 знаходився в розпорядженні Чернігівського міського ВК на спеціальних зборах при в/ч 832І2 по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AЕC з 02.10.1986 по 14.01.1987. Наведене також підтверджується довідкою від 13.01.1987 №289 та довідкою центрального архіву Міністерства оборони України від 14.01.1994 №51/251.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.09.2011 №4490-0469 міжвідомча експертна комісія на засіданні №10 від 21.09.2011 розглянула звернення гр. ОСОБА_2 на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та встановила пов`язаність захворювання з виконанням обов`язків військової служби но ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 було встановлено було встановлено групу інвалідності ПЕРШУ А (ступінь втрати 100%). Причина інвалідності - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України про встановлення причинного зв`язку хвороб , що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 26.11.2018 №758 Центральна міжвідомча експертна комісія на засідання №61 від 21.11.2018 розглянула звернення родичів померлого, з приводу смерті ОСОБА_2 і надану, згідно Переліку та зареєстровану в ЦМЕК 17.10.2018 документацію померлого ОСОБА_2 на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та встановила, що захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За визначенням ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, приміткою до вказаної статті визначено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Таким чином, у розумінні визначення, наведеного у ст.10 згаданого вище Закону, особи, яких призвано на військові збори та які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках, ОСОБА_2 вважається військовослужбовцем.

Згідно ст.3 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей.

Відповідно до п.«в» ч.3 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, а не внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням Інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є інвалідами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 справа №3-14/2019 військовослужбовці, які постраждали під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при виконанні військового обов`язку, мають різний рівень соціального забезпечення. Такий підхід законодавця до визначення рівня соціального забезпечення вказаних категорій осіб не відповідає принципу справедливості та є порушенням конституційного принципу рівності. Отже, в розумінні вказаної статті військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями та прирівнюються до осіб, які перебувають на дійсній строковій військовій службі.

Таким чином, право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є у дружин (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, які померли після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Можливість отримання пільги, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який номер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01.03.2016 у справі №21-887а15 та постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №527/1063/17, від 31.07.2018 у справі №636/2287/17, від 11.09.2018 у справі №211/121/17-а.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до ст.54 цього Закону.

Враховуючи наведене вище, дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, передбаченої ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправними.

Суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, з урахуванням викладених вище висновків суду, позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком.

Щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, передбачену ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати письмового звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, висловлено також Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй дострокової пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновку суду.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні пенсії, передбаченої ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2019 про призначення достроковї пенсії за віком відповідно до ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із врахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 )
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Повне рішення суду складено 10.03.2020.

Суддя Л.О. Житняк