Справа № 640/1371/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Київ № 640/1371/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І. за участі представника відповідача - Сабадаш О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомМіністерства внутрішніх справ України
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство внутрішніх справ України (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. щодо розгляду заяви МВС України про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019 №12/6-5617;

- визнати протиправною та скасувати вимогу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. від 10.12.2019 по виконавчому провадженню №60572546.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття оскаржуваної вимоги, оскільки відповідача повідомлено про повне фактичне виконання рішення суду.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав правомірності дій, надано копії виконавчого провадження №60572546.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. від 12.11.2019 відкрито виконавче провадження №60572546 з примусового виконання виконавчого листа №300/233/19, виданого 01.11.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

10 грудня 2019 року державним виконавцем винесено вимогу №60572546 щодо негайного виконання виконавчого листа №300/233/19, виданого 01,.11.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом, про що повідомити Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Водночас, Міністерством внутрішніх справ України направлено до державного виконавця заяву про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019 №12/6-5617.

Як зазначає позивач, на час подання даного позову, заява про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не розглянута, провадження не закрито.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, а прийнято вимогу державного виконавця такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

На обґрунтування протиправності спірної вимоги, позивач посилається на те, що останнім повідомлено відповідача про повне та фактичне виконання рішення суду станом на дату складання вимоги державного виконавця від 10.12.2019 №6057546/20.1./22.

Так, з матеріалів справи вбачається, Міністерством внутрішніх справ України 27.11.2019 затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Таким чином, Міністерством внутрішніх справ України виконано рішення суду та подано заяву про закриття виконавчого провадження.

Водночас, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що вказану заяву разом з доказами виконання рішення отримано Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 11.12.2019.

Отже, на момент винесення спірної вимоги державного виконавця від 10.12.2019 №60572546/20.1/22, відповідач про фактичне та повне виконання рішення повідомлений не був.

При цьому, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, вбачається, що державним виконавцем прийнято спірну вимогу від 10.12.2019 №60572546/20.1/22 у ВП №60572546 у спосіб і порядок, в межах наданих повноважень, і відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії (бездіяльність) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. щодо розгляду заяви МВС України про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019 №12/6-5617, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 2 цієї статті встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч. 1, 2 статті 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Як встановлено судом, позивачем (боржником) повно та фактично виконано виконавчий лист №300/233/19, виданий 01.11.2019 Івано-Франківським окружним судом, про що повідомлено відповідача заявою про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019 №12/6/5617, яку отримано останнім 11.12.2019.

Отже, виходячи з вимог частини 2 статті 39 та статті 40 Закону №1404-VIII, в день, коли відповідачу стало відомо про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відповідач мав винести постанову про закінчення виконавчого провадження, зняти накладені у виконавчому провадженні арешти та інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження №60572546 закінчено лише 27.02.2020 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», про що державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

При цьому, доказів розгляду заяви позивача від 09.12.2019 №12/6/5617 матеріали виконавчого провадження не містять.

Отже, враховуючи вищевикладене, що суд приходить до висновку про наявність у межах спірних правовідносин ознак протиправної бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви Міністерства внутрішніх справ України про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019р. №12/6-5617.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо розгляду заяви Міністерства внутрішніх справ України про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2019р. №12/6-5617.

3. В решті позову відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. стягнути на користь Міністерства внутрішніх справ України за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 11.03.2020.

Суддя С.К. Каракашьян