Справа № 1540/3526/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 1540/3526/18
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про скасування наказу про звільнення від 12.06.2018 поновлення на посаді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ прокуратури Одеської області № 957к від 12.06.2018 про звільнення ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) з посади в органах прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

- поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) на посаді прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області.

- стягнути з Прокуратури Одеської області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 12.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач з грудня 2011 року працював в органах прокуратури України, з грудня 2015 року його призначено на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Прокурор Одеської області наказом від 12.06.2018 № 957 к звільнив позивача з посади органів прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 3 частина 3 статті 49 Закону України «Про прокуратуру»).

Підставою прийняття оскаржуваного наказу є рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дц-18.

Разом з тим, Прокуратурою Одеської області проведено службове розслідування за фактом отримання неправомірної вигоди прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 .

За наслідками службового розслідування встановлено, що прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 , являючись керівником групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001034 від 16.08.2017 за вимогами частин 3,4 статті 19, частин 5,6 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» та статті 19 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, одержав від ОСОБА_2 неправомірну вигоду у сумі 100 доларів США та 10 600 грн за погодження клопотання про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та у подальшому орієнтування суду за результатами судового розгляду про призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Отже, висновок службового розслідування дублює повідомлення про підозру.

Крім того, за результатами службового розслідування встановлено факт грубого порушення позивачем вимог статті 3 частини 3, пунктів 3,4 та частини 4 статті 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 9,10, 15, 18, 24 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого Генеральною прокуратурою наказом від 28.11.2012 № 123, статей 5,10,11,16,19,21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 та вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності у чесності та непідкупності органів прокуратури, у зв`язку з чим в діях позивача вбачаються ознаки дисциплінарного проступку передбаченого частиною 1 пунктів 5,6 статті 43 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим вбачаються підстави, передбачені частиною 4 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» для прийняття рішення про неможливість перебування позивача на посаді прокурора.

Вказаний висновок службового розслідування був підставою для подальшого звернення прокурора Одеської області до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з проханням відкрити дисциплінарне провадження за фактом грубого порушення прокурором вимог статті 3 частини 3, пунктів 3,4 та частин 4 статті 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 9, 10, 15, 18, 24 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого Генеральною прокуратурою наказом від 28.11.2012 № 123, статей 5,10,11,16,19,21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 та Присяги прокурора.

Позивач вважав, що службове розслідування було проведено упереджено та не об`єктивно, порушуючи презумпцію невинуватості та без встановлення всіх обставин, які належать встановленню.

Висновок службового розслідування разом із дисциплінарною скаргою прокурора Одеської області Жученка О.Д. слугували підставою для звернення прокурора Одеської області до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів з заявою про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Так, за наслідками розгляду вказаної скарги КДКП винесено рішення № 220дп - 18 від 30.05.2018 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

16.08.2017 СВ Роздільнянського ВП внесено відомості до ЄРДР Т та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001034 за частиною 3 статті 185 КК України.

24.11.2017 слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області повідомлено позивача про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України.

Отже КДКП дійшла висновку, що скарга прокуратури Одеської області є обґрунтованою.

Разом з тим, необхідно зазначити, що мотивувальна частина рішення КДКП майже повністю збігається зі змістом повідомлення про підозру.

Позивач вважав, що сам факт повідомлення про підозру не може бути підставою для притягнення його до відповідальності.

Позивач стверджував, що оскаржуваний наказ винесено без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття без проведення ретельної перевірки без дотримання принципу рівності перед законом, непропорційно та порушуючи презумпцію невинуватості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 11 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- до предмету розгляду в адміністративній справі № 9901/699/18 про скасування висновку третьої особи не входило дослідження законності проведення службового розслідування прокуратурою Одеської області та наявності достатніх підстав для передачі відповідних матеріалів до КДПК;

- суд першої інстанції з одного боку визнав недопустимість використання матеріалів незавершеного кримінального провадження в якості доказів в адміністративній справі, однак з іншого боку, визнав такі докази в якості основних якими нібито підтверджується факт вступу ОСОБА_1 у позаслужбові стосунки з ОСОБА_5 , посилаючись у своєму рішенні на отримані відповідачем протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені відповідно до статей 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що позивач з грудня 2011 року працював в органах прокуратури України, з грудня 2015 року його призначено на посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Прокуратурою області, відповідно до наказу прокурора Одеської області від 28.11.2017 № 321, проведено службове розслідування щодо обставин затримання у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0001780 від 18.11.2017, позивачем під час одержання ним неправомірної вигоди. За результатами службового розслідування 14.02.2018 складено висновок, який затверджено прокурором області.

У ході службового розслідування на підставі дозволу слідчого відповідно до статті 22 КПК України, вивчено матеріали кримінального провадження № 0001780 від 18.11.2017 за частиною 3 статті 368 КК України, у ході розслідування якого встановлено обставини кримінального правопорушення.

24.11.2017 позивач, перебуваючи у власному кабінеті в Роздільнянській місцевій прокуратурі, одержав від Городецького неправомірну вигоду у розмірі 100 доларів США та 10 600,00 грн. Одразу після цього його затримано у порядку статті 208 КПК України та вилучено грошові кошти.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 24.11.2017 до позивача застосував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 000,00 грн.

Також, Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 01.12.2017 клопотання слідчого про відсторонення позивача від посади прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури задовольнив.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, позивачу 25.11.2017 повідомлено про підозру за частиною 3 статті 368 КК України відповідно до пункту 3 частини 1 статті 276 КК України.

Кримінальне провадження з обвинувальним актом від 23.03.2018 спрямовано до суду для розгляду по суті, на цей час перебуває у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси.

Вищевказані обставини кримінального правопорушення встановлені комісією у ході службового розслідування у тому числі після вивчення матеріалів кримінального провадження згідно з підпунктом 9 пункту 4 розділу V Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 06.12.2017 № 343 та викладені у висновку комісії.

У зв`язку з тим, що службовим розслідуванням доведено факт порушення позивачем вимоги Закону України «Про прокуратуру», Присяги працівника прокуратури, вимог статті 19 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів та вчинення дій, що порочать звання прокурора і викликали сумнів у його об`єктивності , неупередженості та незалежності і є несумісними з перебуванням на роботі в органах прокуратури, прокурором Одеської області 19.02.2018 ініційовано питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом скерування до Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів дисциплінарної скарги про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

30.05.2018 Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія прокурорів рішенням № 220дп-18 до позивача застосувала дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

12.06.2018 відповідач прийняв наказ № 957к про звільнення позивача з посади прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури за одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (пункт 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Підстава прийняття наказу № 957к рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду доведено правомірність прийнятого рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18, на підставі якого відповідач правомірно виніс оскаржуваний наказ № 957к.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про прокуратуру" (далі Закон № 1697-VII).

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З метою визначення основних принципів, моральних норма правил прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс професійної етики), який був чинним на час вчинення позивачем дій, кваліфікованих Комісією як дисциплінарний проступок.

За змістом частин 1 та 2 статті 11 зазначеного Кодексу прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

При виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність (частина 1 статті 16 Кодексу професійної етики).

На підставі частин 2 та 3 статті 21 цього Кодексу прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс. Поза службою поводитися коректно і пристойно.

У відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки (частина 2 статті 31 Кодексу професійної етики).

За правилами статей 32, 33 цього Кодексу передбачено, що оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

За змістом частини 1 статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

На підставі частин 4, 10 статті 46 Закону № 1697-VII передбачено, що після відкриття дисциплінарного провадження член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Відповідно до частини 5 статті 47 Закону № 1697-VII розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів заслуховуються пояснення члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і, в разі необхідності, інших осіб.

Згідно зі статтею 48 Закону № 1697-VII рішення в дисциплінарному провадженні кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає більшістю голосів від свого загального складу.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

За змістом частини 9 статті 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

На підставі частини 3 статті 51 Закону № 1697-VII повноваження прокурора припиняються у зв`язку з рішенням КДКП про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

За правилами частини 1 статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно зі статтею 21 Кодексу прокурорської етики та поведінки прокурорів, затвердженим всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, визначено, що прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання.

За змістом Норм професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов`язків прокурорів, прийнятих Міжнародною Асоціацією прокурорів 23 квітня 1999 року, прокурори зобов`язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правилами та етикою їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.

Слід зазначити, що оскаржуваний наказ № 957к прийнятий на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18, оскаржив його до суду.

18.06.2019 Велика Палата Верховного Суду по справі № 9901/699/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування постановою від 30.05.2018 № 220дп-18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 без змін.

У постанові по справі № 9901/699/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Також, у постанові, Велика Палата Верховного Суду вважає, зазначила, що КДКП належно з`ясувала обставини, які мали значення для прийняття рішення, навела мотиви, з яких дійшла висновків про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази, та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку. Оскаржуване рішення Комісії є вмотивованим, містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену законом, а саме одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, що утворює склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру». Зі змісту цього рішення убачається, що КДКП врахувала всі доводи скаржника і суд першої інстанції не мав правових підстав для його скасування.

Отже, рішенням суду доведено правомірність прийнятого рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18.

На підставі частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, що саме на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18, прийнято оскаржуваний наказ про звільнення позивача з органів прокуратури.

Отже, з огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач виніс наказ № 957 к від 12.06.2018 про звільнення позивача з органів прокуратури законно з урахуванням всіх обставин, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що до предмету розгляду в адміністративній справі № 9901/699/18 про скасування висновку третьої особи не входило дослідження законності проведення службового розслідування прокуратурою Одеської області та наявності достатніх підстав для передачі відповідних матеріалів до КДПК, колегія суддів відхиляє, адже, оскаржуваний наказ № 957к прийнятий на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18, який позивач оскаржив його до суду.

18.06.2019 Велика Палата Верховного Суду по справі № 9901/699/18 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування постановою від 30.05.2018 № 220дп-18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 без змін.

Отже, рішенням суду доведено правомірність прийнятого рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 30.05.2018 № 220дп-18.

Питання щодо використання доказів незавершеного кримінального провадження було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 9901/699/18, у тому числі стосовно громадянина ОСОБА_5 (див. зокрема пункти 33-36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019).

Інші доводи апеляційної скарги також зводяться до переоцінки доказів, яким була надана оцінка у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 9901/699/18.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 1540/3526/18 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: С.Д. Домусчі