Справа № 460/2936/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2936/19 пров. № 857/14092/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Коваля Р.Й., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Друзенко Н.В.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Рівному 25 листопада 2019 року у справі №460/2936/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

22.10.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - Управління), просив зобов`язати відповідача призначення пенсію за віком достроково на 5 років в порядку статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено спеціальне суб`єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини з інвалідністю, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення пенсії на інших умовах, що передбачені іншими нормами законодавства. Суд першої інстанції дійшов висновку, що призначення матері дитини з інвалідністю пенсії по інвалідності, не може слугувати перешкодою для призначення батьку цієї дитини дострокової пенсії на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при дотриманні ним умов для призначення такої пенсії, передбачених вказаною нормою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що, оскільки мати особи з інвалідністю з дитинства одержувала пенсію відповідно до Закону №1058 3 роки 27 дні, позивач має право на одержання дострокової пенсії із зниженням пенсійного віку на 1 рік 11 місяців 3 дні і за наявності відповідного страхового стажу. Скаржник вказує, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що подана апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дійшов висновку про можливість розглядати справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом з дитинства І групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 21.05.2004 та довідкою серії НОМЕР_2 від 02.07.2003 (а.с.22, 26).

26.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Комісії з припинення Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, оскільки він доглядає дитину-інваліда з дитинства, із приміткою про те, що покійна дружина не скористалася такою пільгою піти на пенсію (а.с.6).

Листом від 11.03.2019 №104/10 Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило ОСОБА_1 , що оскільки дружина заявника, ОСОБА_3 , отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) до досягнення пенсійного віку, передбаченого в статті 26 вказаного Закону (60 років), то ОСОБА_1 не має права на достроковий вихід на пенсію за віком як батько особи з інвалідністю з дитинства (а.с.7).

17.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з заявою, в якій зазначив, що у відповіді на звернення від 26.02.2019 не враховано дві принципові обставини: 1) дружина ОСОБА_3 отримувала дострокову пенсію через власну інвалідність; 2) дружина ОСОБА_3 померла і заявник сам опікується за дитиною-інвалідом (а.с.8).

У відповідь на вказану заяву Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області листом від 26.04.2019 №332/10 повідомило ОСОБА_1 , що досягнувши віку 50 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) дружина заявника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та використала право на призначення пенсії (незалежно від виду) впродовж 3 років 27 днів (період з 11.09.2015 по 08.10.2018). З огляду на це, зазначено, що ОСОБА_1 матиме право на одержання пенсії зі зниженням пенсійного віку лише на 1 рік 11 місяців 3 дні і за наявності відповідного страхового стажу (а.с.9-10).

14.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області з черговою заявою, у якій вказав, що ОСОБА_3 жодного дня не отримувала пенсію як мати дитини-інваліда, а отримувала лише пенсію через власну інвалідність. Також повідомив, що лише він - ОСОБА_1 (за вибором матері) здійснював виховання дитини - інваліда з дитинства і в порядку статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може скористатися пільгою на дострокове (на всі 5 років) призначення пенсії за віком. У зв`язку з цим просив не чинити перешкод в отриманні регламентованої Законом пільги і призначити дострокову пенсію за віком в порядку ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 26.02.2019 (а.с.11).

Листом від 27.05.2019 за №402/10 Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило ОСОБА_1 , що роз`яснення щодо права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надані листом від 26.04.2019 №332/10 (а.с.12).

У відповідь на заяви ОСОБА_1 від 12.06.2019 та 12.08.2019, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України у листах від 11.07.2019 №М-625/07.1-59 та від 13.09.2019 №21816/М-11 надав аналогічні попереднім відповіді про відсутність підстав для призначення позивачу дострокової пенсії за віком (а.с.13-18).

Вважаючи, що такими діями грубо порушено права та завдано значної матеріальної шкоди, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №1058-IV), відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV пенсія за віком та пенсія по інвалідності є видами пенсійних виплат, яка призначаються відповідно до цього Закону в солідарній системі.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Вказані положення Закону передбачають два окремі, самостійні склади (дві окремі умови), за наявності яких може бути призначена дострокова пенсія матері або батьку (за відповідних умов) за віком, а саме: - в разі народження п`ятьох або більше дітей та виховання їх до шестирічного віку; - в разі виховання матір`ю або батьком до шестирічного віку осіб (особи) з інвалідністю з дитинства.

При цьому, у другому випадку законодавцем надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: матір або, за її вибором, батько дитини з інвалідністю, який виховував таку дитину до шестирічного віку.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком як батьку дитини з інвалідністю з дитинства став той факт, що мати дитини-інваліда вже скористалась правом на вибір виду пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримувала пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до Закон №1058-IV (з 19.10.2012 - як особа з інвалідністю ІІ групи, з 01.11.2013 - як особа з інвалідністю ІІІ групи).

Разом з тим, норми Закону №1058-IV не встановлюють жодних обмежень для матері у праві на вибір іншого виду пенсії та обмежень щодо реалізації батьком дитини з інвалідністю права на дострокову пенсію за наявності зазначених вище умов, в тому числі в залежності від призначення матері дитини дострокової пенсії на інших умовах.

Статтею 115 Закону №1058-IV визначено спеціальне суб`єктивне право батька, як одного з членів подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, і допустимість реалізації цього права не може ставитись в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення дострокової пенсії за віком, передбаченого іншими нормами Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12.11.2013 року у справі №21-373а13, Верховний Суд від зазначеної правової позиції у своїх рішеннях станом на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій не відступав.

Пенсія по інвалідності та пенсія за віком є двома різними видами пенсій, а тому призначення матері дитини з інвалідністю пенсії по інвалідності, не може слугувати перешкодою для призначення батьку цієї дитини дострокової пенсії на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при дотриманні ним умов для призначення такої пенсії, передбачених вказаною нормою.

ОСОБА_3 право на отримання пенсії з підстав передбачених статтею 115 Закону №1058-IV не використала.

Згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.12.2018 у справі №569/19810/18 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.05.2004, довідки серії НОМЕР_2 від 02.07.2003 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства І групи.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача у призначенні позивачу дострокової пенсії на підставі статті 115 Закону №1058-IV як батьку дитини-інваліда з дитинства, таку пенсію слід призначити з дати звернення позивача з заявою про таке призначення, тобто з 26.02.2019.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №460/2936/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. Й. Коваль
М. А. Пліш