Справа № 200/12525/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 р. Справа№200/12525/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Довіра та гарантія про скасування постанови про розшук майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просить суд скасувати постанову державного виконавця про розшук транспортного засобу ВП №51089865 від 20.05.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником автомобілю Citroen С5 (легковий седан), рік випуску - 2012, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначений автомобіль був придбаний відповідно до кредитного договору № 0552.05.02.2056 від 05.04.2013 року, укладеним з ПАТ Кредобанк. У подальшому право вимоги по зазначеному договору перейшло до ТОВ Фінансова компанія Довіра та гарантія на підставі договору факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-04 від 17.10.2017 року. Між ним та ТОВ Фінансова компанія Довіра та гарантія було укладено ряд договорів про часткове погашення та договір прощення боргу, відповідно до яких усі грошові вимоги по кредитному договору № 0552.05.02.2056 від 05.04.2013 року були ним виконані у повному обсязі. Того ж дня він отримав довідки про відсутність заборгованості та відсутності застави на транспортний засіб - Citroen С5. Після цього, він звернувся до регіонального сервісного центру з питанням щодо відсутності обтяжень на зазначений автомобіль, де йому повідомили про розшук даного транспортного засобу Франківським відділом ДВС м. Львів. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про розшук майна залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року продовжено ОСОБА_2 Анатолійовичу строк для усунення недоліків за адміністративним позовом до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про розшук майна та встановлено новий строк на усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування постанови про розшук майна та призначено судове засідання у справі на 11 березня 2020 року. Крім цього, вказаною ухвалою суду залучено ТОВ Фінансова компанія Довіра та гарантія в якості третьої особи до участі у справі.

У судове засідання призначене на 11.03.2020 року представники сторін не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 12.03.2020 року о 14 год. 00 хв.

У судове засідання 12.03.2020 року представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення або про розгляд справи без участі останніх суду не надано. Разом з цим, суд зазначає, що позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, від відповідача засобами електронного зв`язку до суду були надіслані матеріали виконавчого провадження № 51089865.

12.03.2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, третьою особою надано повідомлення, в якому зазначено про те, що станом на 12.03.2020 року гр. ОСОБА_1 повною мірою виконав зобов`язання за Кредитним договором та Договором застави. Новий кредитор не має будь-яких фінансових та майнових претензій до гр. ОСОБА_1 в частині виконання умов Кредитного договору та Договору застави.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України подальший розгляд справи судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснюється судом з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України в перший же день після отримання судом копій матеріалів виконавчого провадження.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом (унікальний номер запису 272) виданим 30.10.2018 року, РНОКПП НОМЕР_2 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 липня 2017 року №.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , 04.04.2013 року за позивачем зареєстровано транспортний засіб Citroen С5 (легковий седан), рік випуску - 2012, колір - білий, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

12 травня 2016 року державним виконавцем Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №51089865 з примусового виконання виконавчого напису № 1892 виданого 16.12.2015 Львівським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" 205 126,05 грн.

12 травня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на ТЗ Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказаною постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 в межах суми боргу.

20 травня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про розшук майна тз Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

За результатом проведених виконавчих дій, державним виконавцем встановлено, що борг боржником не сплачено. Розшук транспортного засобу не дав результату. Майна у боржника, на яке можна звернути стягнення для погашення заборгованості в розмірах даної суми, не виявлено, що стверджується відповідями із реєструючи органів та актом державного виконавця. Державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника. Здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

30 червня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим написом № 1892 виданого 16.12.2015 Львівським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" 205 126,05 грн.

З наявних в матеріалах справи документів убачається, що 17 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк», далі-Клієнт та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія, далі-Фактор, укладено Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами.

05 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія як кредитором та ОСОБА_1 , як боржником/позичальником укладено договір про часткове погашення заборгованості по кредитному договору №0552.05.02.2056 від 05.04.2013 року. Відповідно до пункту 1 Договору, Позичальник та Кредитор підтверджують, що Кредитор має право вимагати від Позичальника повернення заборгованості по кредитному договору № 0552.05.02.2056 від 05.04.2013р., що укладений між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та Позичальником. Заборгованість станом на 05 квітня 2018 року становить 208 420 (двісті вісім тисяч чотириста двадцять) гривні 37 копійки. Позичальник повністю визнає заборгованість вказану в п. 1.1. Договору.

05 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія як кредитором та ОСОБА_1 , як боржником/позичальником укладено договір прощення боргу, відповідно до пункту 2 якого сума, що підлягає прощенню становить 78 420 грн 37 коп. Кредитор відмовляється від права вимоги суми заборгованості у розмірі, що підлягає спрощенню. Усі зобов`язання Боржника за Кредитним договором та Договором відступлення припиняються шляхом прощення боргу Кредитором Боржника від його обов`язків відповідно до норм статті 605 Цивільного Кодексу з дати підписання Сторонами цього Договору про прощення боргу. У зв`язку з припиненням зобов`язань Боржника відповідно до умов цього Договору, Кредитор заявляє про відсутність у нього жодних претензій (грошових, майнових) до Боржника. Факт укладання цього Договору є підтвердженням відсутності у Кредитора претензій (грошових, майнових) до Боржника.

У довідці, виданої ОСОБА_2 для Сервісного центру МВС від 05.04.2018 року вих.№ДГО504/9, зазначено про те, що ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не має претензій до Позичальника щодо виконання умов Кредитного договору та застави транспортного засобу. Автомобіль марки CITROEN, моделі С5, тип ТЗ - ЛЕГКОВИЙ НОМЕР_4 , рік випуску 2012, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Позичальнику на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого ВРЕР №1 м. Донецька при УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області від 04.04.2013р., не перебуває у заставі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Як убачається з Довідки від 05.04.2018 року вих.№ДГО504/8, виданої ОСОБА_2 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», станом на дату видачі довідки, заборгованість Позичальника за Кредитним договором погашена у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» немає.

Разом з цим, як на підставу для відмови у винесенні постанови про припинення розшуку майна боржника, відповідач у листі від 19.08.2019 року вих.№20255, посилався на статтю 36 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Наслідки завершення виконавчого провадження передбачені статтею 50 Закону №606-ХІV. За її змістом, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Зі змісту наведеного вбачається дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

Як встановлено судом, 30.06.2016 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим написом № 1892 виданого 16.12.2015 Львівським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" 205 126,05 грн.

Дана обставина свідчить про те, що на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно позивача.

Між тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем був знятий арешт з майна боржника на ТЗ Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення по справі «Yvonne van Duyn v. Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не застосування відповідачем при завершенні виконавчого провадження наслідків, встановлених статтею 50 Закону № 606-XIV, позбавляє позивача можливості вчиняти дії щодо належного йому майна, вільно розпоряджатися ним.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, рішення про зняття арешту на майно, накладеного державним виконавцем, приймається державним виконавцем або начальником відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, шляхом винесення відповідної постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Окрім того, як вбачається з Довідки від 05.04.2018 року за вих.№ДГО504/8, виданої ОСОБА_2 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», станом на дату видачі довідки, заборгованість Позичальника за Кредитним договором погашена у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» немає.

Відповідач не довів належними доказами правомірності існування розшуку, накладеного на транспортний засіб позивача, попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність зазначених обмежень перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись належним йому транспортним засобом, що становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності наявної постанови про розшук майна боржника, попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього та враховуючи, що у ОСОБА_1 відсутня заборгованість у розмірі 205 126,05 грн. за Кредитним договором, на підставі якого був вчинений виконавчий напис № 1892 виданий 16.12.2015 Львівським міським нотаріальним округом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, заявлених в рамках цього позову.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України та статтю 13 Конвенції, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту, який є необхідним для відновлення порушеного права позивача, а саме: зобов`язати відповідача зняти арешт з автомобіля Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття з розшуку транспортного засобу Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу та який було оголошено у розшук на підставі постанови державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 20.05.2016 року з примусового виконання виконавчого напису № 1892 виданого 16.12.2015 Львівським міським нотаріальним округом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено подвійний судовий збір на загальну суму 1 609,20 грн. згідно з квитанціями від 13.01.2020 року № 25569 на суму 840,80 грн. та від 22.02.2020 року № на суму 768,40 грн. , у той час як відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 768,40 грн. при поданні до суду 21.10.2019 року позовної заяви

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 у сумі 768,40 грн.

Разом з цим, суд вважає необхідним наголосити, що у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 272, 287, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Довіра та гарантія про скасування постанови про розшук майна - задовольнити.

Зобов`язати Франківський відділ Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт з транспортного засобу Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .

Зобов`язати Франківський відділ Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області вчинити дії щодо зняття з розшуку транспортного засобу Citroen С5, колір - білий, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та який було оголошено у розшук на підставі постанови державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 20.05.2016 року з примусового виконання виконавчого напису № 1892 виданого 16.12.2015 року Львівським міським нотаріальним округом.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Франківського відділу Державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області (, юридична адреса: 79044, м.Львів, вул.Конотопська, 6/8) на користь ОСОБА_1 (фактичне місце мешкання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя П.В. Кочанова