Справа № 240/604/20
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/604/20
категорія 112030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної адміністрації щодо не проведення (протягом 12 років) виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння будинок АДРЕСА_1 в сумі 128 644,62 грн., тобто (65 613,00x1,24x1.18x1.34), яка до даного часу не виплачена;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної адміністрації здійснити нарахування та стягнути індексацію грошової компенсації за втрачене домоволодіння будинок АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1 за період 2011 - 2019 роки з коефіцієнтами 1,34; 1,14; 1,13; 1,27; 1,22; 1,27; 1,16.
В обґрунтування позову зазначає, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду по справі №2-а-3628/07 від 25.10.2007р. було зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації поставити її маму на чергу для виплати грошової компенсації за втрачене домоволодіння будинок АДРЕСА_1 в сумі 65 613.00 грн. Постановою Овруцького районного суду від 12.05.2015р. по справі №286/1149/15-а було зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації провести перерахунок компенсації за втрачене домоволодіння з урахуванням коефіцієнтів індексації. На виконання даної постанови суду відповідачем проведено перерахунок компенсації за втрачене домоволодіння з урахуванням індексації за 2007 - 2009 роки та визначено судом компенсацію в розмірі 128 644,62 грн., яка до даного часу не виплачена. Вказує, що 20.12.2007 року її маму було поставлено на чергу в Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області. Зазначає, що її мама померла і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2015 її було визнано спадкоємцем. Відмова відповідача у донарахуванні індексації на компенсацію домоволодіння з посиланням на Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 18.11.2009, на думку позивача, є протиправною бездіяльність у непроведенні виплати вказаної компенсації.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення із вказаним позовом до суду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та встановлений ухвалою суду відзив на адміністративний позов не надіслав.
У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 12 травня 2015 року позов задоволено частково. Зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації провести перерахунок ОСОБА_1 компенсації за втрачене домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням коефіцієнтів індексації об`єктів житлового фонду 1,24; 1,18 та 1,34. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо непроведення виплати індексації грошової компенсації за втрачене домоволодіння, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.
Статтею 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, в тому числі, на принципах соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до частин шостої, восьмої статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які відселяються або самостійно переселяються, користуються компенсаціями, передбаченими цим Законом. Порядок відселення та самостійного переселення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" компенсація громадянам за втрачене у зв`язку з евакуацією, відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 цього Закону майно включає грошову компенсацію у повному розмірі вартості жилих, дачних, садових будинків, гаражів, господарських будівель та споруд, яка здійснюється за цінами, встановленими на момент припинення права власності.
За змістом пункту 7 Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №755, грошова компенсація перераховується на особистий рахунок переселенця (спадкоємця) у порядку черги, встановленої місцевими органами виконавчої влади.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18 листопада 2009 року №1243 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території" (набрала чинності 28 листопада 2009 року) визнана такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 755 "Про затвердження Положення про порядок виплати компенсацій громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій" та затверджено Порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території.
Згідно з пунктом 1 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243, цей Порядок визначає механізм виплати громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, компенсації за майно, втрачене у зв`язку з їх відселенням або самостійним переселенням відповідно до статті 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Дія цього Порядку поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації.
У пункті 5 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243, передбачено, що сума компенсації перераховується за рішенням райдержадміністрації (виконавчого органу ради міста обласного значення), що прийнято на підставі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, відділенням Державного казначейства місця відселення на особистий рахунок переселенця або спадкоємця, відкритий ним у будь-якому банку України, у порядку черговості, встановленої райдержадміністрацією (виконавчим органом ради міста обласного значення) з урахуванням дати реєстрації заяви щодо отримання компенсації в обліковому журналі. Контроль та відповідальність за дотриманням черговості покладається на райдержадміністрацію (виконавчий орган ради міста обласного значення).
Згідно з пунктом 7 Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року № 1243, виплата компенсації проводиться один раз.
Виплата даної компенсації не обмежена будь-яким терміном чи періодом.
З огляду на вищенаведені норми грошова компенсація за втрачене домоволодіння має бути виплачена позивачу управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації шляхом перерахування на її особистий рахунок у порядку черговості, як це і передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2009 року №1243 "Про затвердження Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території."
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Згідно ч.1 ст.55 Конституції України та п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.
Наведене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.
Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що не можуть бути задоволені будь-які вимоги позивача з оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які не породжують для нього виникнення, зміну чи припинення жодних прав чи обов`язків, навіть і в тому випадку якщо суд приходить до висновку щодо певних порушень при здійсненні посадовою особою функціональних обов`язків при вчиненні таких дій.
У даному випадку суд встановив, що позивач звернувся із позовом, бо вважає, що протиправною бездіяльністю відповідача його позбавлено можливості реалізувати, надане та гарантоване державою право, а також встановлене судовими рішеннями.
Позивач зазначає, що це право на отримання грошової компенсації втраченого домоволодіння із нарахуванням індексації з урахуванням коефіцієнту індексу житлового фонду 1,24,1,18, 1,34 встановлено відповідно до постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 12.05.2015 у справі №286/1149/15-а.
Тобто, спірні правовідносини між позивачем та управлінням праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації у Житомирській області вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, у зв`язку з чим, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.07.2019 у справі №806/2674/18.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність з боку управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації протиправної бездіяльності.
Щодо позовних вимог про нарахування індексації на компенсацію втраченого домоволодіння за період часу з 2011 по 2019 роки та її стягнення, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, 20.12.2007 маму позивача постановлено на чергу для отримання грошової компенсації за втрачене домоволодіння на радіоактивно забрудненій території, тобто під час дії норм Положення №755 від 15.07.1997.
Однак, з 28.11.2009 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України №1243 від 18.11.2009 і з цього часу почали діяти норми Порядку виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забрудненої території, в тому числі й щодо тих осіб, що перебувають у черзі.
Згідно вказаного Порядку, дія якого поширюється на громадян, які не отримали зазначену компенсацію на дату набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в тому числі тих громадян, які перебувають на черзі на отримання компенсації, не передбачено здійснення нарахування та виплати індексації вартості домоволодінь громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій.
Враховуючи ту обставину, що позивач поставлений на чергу для отримання компенсації за втрачене домоволодіння у грудня 2007 року, тобто, до набрання законної сили Порядком №1243, суд вважає, що позовна вимога про зобов`язання провести нарахування компенсації втраченого домоволодіння з урахуванням індексації вартості втраченого домоволодіння в період з 2011 по 2019 роки не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 13 березня 2020 року.

Суддя О.Г. Попова