Справа № 617/190/20
Суддя: Уханьова І. С.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 617/190/20
Провадження № 2-а/617/17/20
Р І Ш Е Н Н Я
12 березня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Уханьової І.С.,
за участю секретаря судового засідання Чмаль Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вовчанську Харківської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Вовчанського ВП в Харківській області Нестеренко Олексія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №352260, винесеної 25.01.2020 року поліцейським СРПП Вовчанського ВП ст. сержантом Нестеренком О ОСОБА_2 А. (у зв`язку з нерозбірливим почерком працівника поліції, який виносив постанову, та нечитабельністю багатьох пунктів наявної у позивача копії вказаної вище постанови про накладення адміністративного стягнення і неможливістю їх однозначної трактовки, позивач посилається на зміст постанови в своєму розумінні)-«25.01.2020 року 13 год.40 хв. на а/д Харків ... ПП.. 81 км. водій керував автомобілем RENO без увімкненого ближнього світла фар....»( в подальшому зовсім нерозбірливо і позивач не береться відтворювати текст постанови, оскільки не може це зробити однозначно),чим скоїв адміністративне правопорушення ,передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідач застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн.
Викладене в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА №352260, від 25.01.2020 року не відповідає обставинам справи. За межами населеного пункту він рухався з включеним ближнім світлом фар автомобіля. При собі мав всі необхідні документи на автомобіль та посвідчення водія. Працівник поліції повідомив, що він скоїв адміністративне правопорушення - рухався на автомобілі за межами населених пунктів без ввімкненого ближнього світла фар. Його заперечення проти обвинувачення його в правопорушенні до уваги взяті не були і у відношенні нього працівником поліції була винесена постанова про накладення адміністративного про накладення адміністративного стягнення від 25.01.2020 року, в якій він не знайшов посилання на матеріали відеозйомки як на докази моєї вини в скоєнні адміністративного правопорушення. При належному роз`ясненні йому відповідачем 25.01.2020 року при винесенні стосовно нього постанови по справі про адміністративне правопорушення його прав він би ніколи не відмовився скористатися послугами адвоката. Однак відповідачем ОСОБА_3 його право на захист було груба порушено. Просив постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії БАА № 352260 від 25.01.2020 року скасувати.
У судове засідання позивач не з"явився , але надав до суду заяву в якій вказав , що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, сповіщався належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 175 КАС України відповідачем відзив на позовну заяву до суду не наданий, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови у справі про адміністративне правопорушення серія БАА № 352260 від 25.01.2020 року, складеної щодо ОСОБА_1 , 25.01.2020 року о 13 годині 55 хвилин автодорозі Харків-Вовчанськ ПП Чугунівка 81 км, керував автомобілем RENO KENGO д/н НОМЕР_1 без ввімкненого ближнього світла фар поза межами населеного пункту та під час перевірки був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільних осіб власників наземних ТЗ цивільно-правової відповідальності, чим порушив пп. 9.8 та 2.1 «г» ПДР України. Скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено адміністративне стягнення в розмірі 425,00 грн.
Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Як вбачається зі змісту оспорюваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушення пп. 9.8 ПДР України оскільки він 25.01.2020 року о 13:40 год. керував автомобілем без увімкненого ближнього світла фар за межами населеного пункту.
Частина 1 статті 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Пунктом 9.8 ПДР визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.
Позивач у позові та під час розгляду справи зазначає, що рухався з ввімкненим ближнім світлом фар.
Разом з тим, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому суд зазначає про неправильну кваліфікацію вчиненого позивачем правопорушення.
Також позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за непред`явлення на вимогу поліцейського полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності. З цього приводу суд зазначає наступне.
За змістом ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 «Про Національну поліцію»).
За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Водій повинен пред`явити страховий поліс у випадках передбачених законодавством (ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Підпунктом «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.
Посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Отже Позивач, зобов`язаний був пред`явити страховий поліс на вимогу інспектора патрульної поліції не залежно від того, чи вважав таку зупинку транспортного засобу правомірною чи ні.
Імперативні приписи абзацу 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» і пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виключення з цього правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
З указаним законодавчо визначеним обов`язком водіїв корелюються встановлені пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повноваження органів Національної поліції щодо перевірки дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 42).
Проте, позивач зазначає, що йому не було роз`яснені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, було порушено право на захист, в постанові не зазначено посилання на відеозапис камери форменого одягу.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Позивач не погоджується з обставинами, викладеними у постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 25.01.2020 року серії БАА №352260, стверджуючи, що не порушував вимог пп. 6.8 та 2.1 (ґ) Правил дорожнього руху, оскільки він мав при собі всі документи, у тому числі і поліс страхування та рухався з увімкненим ближнім світлом фар.
Доказів зворотного відповідач до суду не надав.
Так, суд зазначає, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Крім того, суд вважає недоведеним факт порушення позивачем пп. 6.8 та 2.1 (г) ПДР України, оскільки будь-яких доказів суду надано не було.
Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.
Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Проте зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
Отже, враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Враховуючи, що позовними вимогами позивача є скасування оскаржуваної постанови, суд враховуючи принцип диспозитивності, не виходе за межі позовних вимог та не вирішую питання про закриття провадження.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 229, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Вовчанського ВП в Харківській області Нестеренко Олексія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.
Постанову поліцейського СРПП Вовчанського ВП в Харківській області, старшого сержанта поліції Нестеренка Олексія Андрійовича у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАА № 352260 від 25 січня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. скасувати.
Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана Другому апеляційному адміністративному суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до або через Вовчанський районний суд Харківської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:
на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Суддя -