Справа № 200/10716/19-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/10716/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання - Шташаліс О.О., за участю позивача - особисто, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Хлудєєвої А.О., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Пенсійний орган зменшив розмір пенсії позивачу з 3200 грн. до 2734 грн. та зменшив індивідуальний коефіцієнт стажу з 0.44438 до 0,32917, при цьому проігнорувавши питання щодо донарахування стажу позивачу. Також Пенсійне управління повністю проігнорувало питання щодо збільшення пенсії на відсотки у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_1 багаторазово звертався до відповідача з метою отримати достовірну та обґрунтовану інформацію щодо розрахунків своєї пенсії, але всі письмові та усні відповіді Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську жодного разу не були вичерпними та зрозумілими, а головне не були підкріпленими нормами існуючого законодавства що є незаконними діями. Конституція України гарантує право на відшкодування за рахунок державних органів чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади при здійсненні ними своїх службових повноважень. Саме рішення та дії Управління пенсійного фонду у м. Краматорськ про зменшення розміру пенсії, не нарахування відсотків до пенсії, не дорахування та зменшення стажу позивач ОСОБА_1 вважає незаконними, та такими що в результаті службової діяльності відповідача як державного органу завдали суттєву моральну шкоду позивачу. Крім того, не зараховано до стажу період перебування у центрі зайнятості у 1993 році.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, надав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що період знаходження на обліку у Центрі зайнятості з 26.07.1993 по 20.12.1993 не зараховано до стажу у зв`язку з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме що до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення. У позивача в порушення цього пункту відсутня назва підприємства, відсутні записи про початок призначення та припинення виплати допомоги по безробіттю із зазначенням підстави. З 01.10.2017 проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1%. Пенсію позивачу призначено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», тому управлінням правомірно здійснено її перерахунок з 01.10.2017 відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058 із застосуванням величини оцінки одноги року страхового стажу в розмірі 1%. Пенсійний фонд України здійснює призначення та перерахунок призначених пенсій виключно на умовах і у порядку, визначених законом. Управління виконує свої функції виключно з дотриманням вимог чинного законодавства. Відтак, Пенсійний фонд є спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснює обчислення та за наявності підстав проводить перерахунок пенсії, у зв`язку з цим суд не може керуватися розрахунками позивача розміру власної пенсії, надбавки та процентів. Також зазначив, що пенсія призначена позивачу на умовах Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але зі зменшенням віку та подальшим розрахунком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, зазначив що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено засідання по справі на 15.10.2019.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2019 розгляд справи відкладено до 19.11.2019 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.11.2019 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 10.12.2019.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 розгляд справи відкладено до 23.01.2020 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.01.2020 прийнято заяву позивача про зміну позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2020.

18.02.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2020.

27.02.2020 відкладено розгляд справи до 03.03.2020.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання, відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 (а.с. 8 - 14).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 2959 від 05.05.2016, позивачу була призначена пенсія за віком з 25.03.2016, призначено, як ліквідатору аварії ЧАЕС категорії ІІ (а.с. 80).

21.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та просив, зокрема доначислити страховий стаж у відповідності до записів трудової книжки, строк прибування на ліквідації аварії ЧАЕС, доначислити відсотки до пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», повернути розмір страхового стажу з застосуванням коефіцієнту кратності 1,35 та повернути основний розмір пенсії станом на 01.10.2017, з подальшим перерахунком розміру пенсії на період - травень 2018 та березень 2019 (а.с. 15).

Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області листом від 03.07.2019 № 327/К-01-01-01 «Щодо обчислення пенсії», відповідно до Закону України «Про звернення громадян» повідомило ОСОБА_1 про наступне: страховий стаж складав 32 роки 11 місяців 22 дні (врахований по 31.03.2016). Індивідуальний коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 складав 0,44438. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, врахований за період з 11.09.2000 по 31.03.2016, становив 7201,97 грн. (3263,44 грн. - показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2015 рік х 2,20681 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Розмір пенсії до 30.09.2017 складав 3371,15 грн., у тому числі: 3200,33 грн. - розмір пенсії за віком (7201,97*0,44438); 170,82 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори). З 01.10.2017 проведено масовий перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 03.10.2017 № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» з використанням показника середньої заробітної плати 3764,40 грн. та показника вартості одного року страхового стажу 1 відсоток. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановлено в розмірі 1452,00 грн. Після перерахунку індивідуальний коефіцієнт стажу склав 0,32917. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, врахований за період з 11.09.2000 по 31.03.2016, становив 8307,32 грн. (3764,40 грн. - показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2016 рік х 2,20681 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Розмір пенсії з 01.10.2017 - 3371,15 грн., у тому числі:

- 2734,52 грн. - розмір пенсії за віком (8307,32 *0,32917);

- 170,82 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори);

- 465,81 грн. - доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017).

Згідно ст. 45 Закону № 1058, по особистій заяві від 21.05.2018 виконано перерахунок пенсії по стажу з 01.06.2018.

Після перерахунку страховий стаж, врахований по 31.03.2018, складає 34 роки 11 місяців 22 дні, індивідуальний коефіцієнт стажу складає 0,34917.

Розмір пенсії з 01.06.2018 - 3371,15 грн.

- 2900,67 грн. - розмір пенсії за віком (8307,32 * 0,34917);

- 170,82 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС

(ліквідатори);

- 299,66 грн. - доплата до старого основного розміру пенсії (01.10.2017);

Відповідно до Постанови КМУ від 20.02.2019 № 124 для проведення перерахунку пенсій з 01.03.2019 застосовується коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 17 % (3764,40 грн. х 1,17). З 01.03.2019 середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, врахований з 11.09.2000 по 31.03.2016, становить 9719,56 грн. (4404,35 грн. (3764,40 грн. х 1,17) х 2,20681 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Розмір пенсії з 01.03.2019 - 3564,60 грн. 3393,78 грн. - розмір пенсії за віком (9719,56 * 0,34917); 170,82 грн. - додаткова пенсія особам, віднесеним до 2 категорії ЧАЕС (ліквідатори). Пенсія розрахована вірно, згідно чинного законодавства.

Позивач не погодившись з висновками щодо обчислення його пенсійного забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до приписів ст. 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Щодо не зарахування стажу перебування ОСОБА_1 у центрі зайнятості у 1993 році, суд зазначає наступне.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 встановлено, що позивач в період з 26.07.1993 по 20.12.1993 отримував допомогу по безробіттю в центрі зайнятості (а.с. 18-20).

Відмовляючи зарахувати зазначений період до страхового стажу відповідач посилався на відсутність у трудовій книжці назви підприємства, відсутність записів про початок призначення та закінчення виплати допомоги по безробіттю.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так само визначено в пункті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58), що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.2 Порядку №22-1 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження.

Інструкцією № 58 встановлено та визначено процедуру заповнення керівником підприємства, установи, організації трудових книжок працівників при звільненні, переведені з одного підприємства на інше або на іншу роботу на тому ж підприємстві, тощо.

Згідно п 1.5. Інструкції, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення,постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналізуючи чинні нормативно правові акти України, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за некоректне внесення записів до трудової книжки, а отже спірний період знаходження ОСОБА_1 в центрі зайнятості повинен бути включений до страхового стажу.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 розмір індивідуального коефіцієнта стажу до 0,44438, перерахувати індивідуальний коефіцієнт стажу з застосуванням кратності 1,35 з часу призначення пенсії по 01.10.2017, повернути розмір основної пенсії до 3200,33 станом на 01.10.2017, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ст. 1 Закону № 1058-IV , коефіцієнт страхового стажу - величина, що визначається відповідно до цього Закону для обрахування страхового стажу при обчисленні розміру пенсії у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Приписами частини першої статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс) : (100% х 12), де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим частини третьої статті 24 цього Закону, - 0,85 (ч. 2 ст. 25 Закону № 1058).

Суд зазначає, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким внесені зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до статті 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

З матеріалів справи вбачається, що пенсія була призначена позивачу відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", у зв`язку з чим у відповідності до вище вказаних положень пенсія підлягала перерахунку з 01.10.2017 року з врахуванням частини 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Суд зазначає, що у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017 Конституційним Судом України неконституційним не визнано.

У рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12.10.2004 у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене, при здійснення розрахунку коефіцієнту страхового стажу, відповідно до вимог статті 25 Закону № 1058, величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%

Враховуючи вищенаведені положення вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 з 01.10.2017 року здійснено розрахунок коефіцієнту страхового стажу.

Коефіцієнт страхового стажу для розрахунку пенсії з 01.10.2017 року склав 0,34917.

Суд звертає увагу позивача на те, що коефіцієнт страхового стажу не є конкретно визначеною величиною, та розраховується по формулі визначеною у статті 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та відповідно розраховується з урахуванням суми місяців страхового стажу, який для кожного пенсіонера є різним та залежить від кількості відпрацьованих місяців, а також величини оцінки страхового стажу, яка визначена Законом України № 1058.

Суд зазначає, що при розрахунку коефіцієнту страхового стажу позивача відповідачем була використана величина страхового стажу, яка дорівнює 1%.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачем з 01.10.2017 року правомірно здійснено розрахунок страхового стажу в розмірі 0,34917.

Також, суд зауважує, що фактично коефіцієнт страхового стажу з 01.10.2017 зменшився, однак було підвищено розмір середньої заробітної плати, який використовується при обчисленні пенсій, та відповідно з 01.10.2017 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснено із використанням показника середньої заробітної плати на рівні 3764,40 грн.

Таким чином, вказані зміни не погіршили умов отримання пенсії позивачем.

Щодо позовних вимог про зобов`язання позивача збільшити пенсію ОСОБА_1 за кожен рік роботи понад 20 років, загалом на 16,5 %, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення/перерахунок пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 вказаного Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку № 22-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Як було встановлено судом, відповідач підтверджує той факт, що позивач звертався до управління із заявою від 21.06.2019 про перерахунок пенсії.

Однак, зазначена заява була подана не в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та на таке звернення ОСОБА_1 . Пенсійним органом була надана відповідь відповідно та в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян».

Таким чином, суд приходить до висновку, що розглядаючи відповідне звернення позивача від 21.06.2019 щодо перерахунку пенсії, відповідач діяв виключно з дотриманням вимог чинного законодавства.

Доказів звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в 2019 році з заявою в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до суду надано не було.

Щодо позовних вимог про стягнення з Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог ОСОБА_1 мотивував тим, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо зменшення розміру пенсії, не нарахування відсотків до пенсії, недоврахування та зменшення стажу позивача, останній має право на суттєву моральну шкоду.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача.

Сам лише факт порушення, на думку позивача, прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди.

Щодо встановлення судового контролю за виконання даного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування стажу перебування ОСОБА_1 у центрі зайнятості з 26.07.1993 по 20.12.1993 та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області включити до страхового стажу період знаходження у центрі зайнятості на обліку ОСОБА_1 з 26.07.1993 по 20.12.1993 згідно відомостей у його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявним в матеріалах справи посвідченням серії НОМЕР_3 , позивач віднесений до ІІ категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, таким чином відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України та ЗУ «Про судовий збір», судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 242-244, 246, 255, 271, 283, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо не зарахування стажу перебування ОСОБА_1 у центрі зайнятості з 26.07.1993 по 20.12.1993.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області включити до страхового стажу період знаходження у центрі зайнятості на обліку ОСОБА_1 з 26.07.1993 по 20.12.1993 згідно відомостей у його трудовій книжці.

В решті позовних вимог - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 03 березня 2020 року за участю позивача та представників сторін.

Повний текст рішення складено відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець