Справа № 520/13492/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 березня 2020 р. № 520/13492/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати противоправним та скасувати рішення №534 відділу з питань призначення та перерахування пенсій №26 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 жовтня 2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, яка була зароблена трудовим стажем на території України у зв`язку з його виїздом за кордон - Ізраїль;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії, яка була зароблена ним трудовим стажем на території України з дати припинення виплати та в подальшому сплачувати ОСОБА_1 зазначену пенсію.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що у 2011 році позивач знаходився на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова (Немишлянський відділ) та отримував пенсію за віком, проте у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон Ізраїль виплата пенсії була припинена з 01.01.2012 року. Позивачем вказано, що в 2019 році він через свого представника звернувся до Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова з проханням поновити виплату пенсії, яка була зароблена трудовим стажем на території України, але 02.10.2019 року отримав від відповідача письмову відмову з посиланням на те, що між Україною та Ізраїлем не укладено Міжнародної Угоди про соціальне забезпечення, тому поновлювати виплату пенсії не має підстав. Вказане рішення, на думку позивача, є протиправним та таким, що порушує його права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що 25.09.2019 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, за результатами розгляду якої рішенням №534 від 02.10.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви відмовлено у зв`язку відсутністю підстав, Також представником відповідача вказано, що відповідно до норм діючого законодавства право на призначення пенсії мають громадяни України, проте серед наданих Позивачем документів відсутній паспорт громадянина України та документи, що підтверджують місце його проживання (реєстрації) в Україні. Крім того, представником відповідача вказано, що в управлінні позивач на обліку, як одержувач пенсії, не перебував і не перебуває, що свідчить про не доцільність посилань останнього на призначення пенсії з дати припинення виплати. В той же час, представником відповідача наголошено, що ні до відповідача, ні до суду не було надано підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в місті Харкові. Водночас, позивачем не було надано жодних уточнюючих документів про підтвердження наявного трудового стажу та довідок про заробітну плату, а за даними персоніфікованого обліку Позивач на території України здійснював трудову діяльність лише в 2004 та 2005 роках.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачаються доводи позивача про те, що він з 10 лютого 2011 р. по 27 грудня 2011 р. знаходився на обліку в Індустріальному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова (Немишлянський відділ) та отримував пенсію за віком.

Як вказано у позовній заяві, у зв`язку з виїздом ОСОБА_1 на постійне місце проживання за кордон Ізраїль виплата пенсії була припинена з 01.01.2012 року.

В 2019 році через представника ОСОБА_1 звернувся до Індустріального об`єднаного УПФУ м. Харкова з проханням поновити виплату пенсії, яка була зароблена трудовим стажем на території України.

Позивачем вказано, що 02.10.2019 року він отримав від відповідача письмову відмову з посиланням на те, що між Україною та Ізраїлем не укладено Міжнародної Угоди про соціальне забезпечення, тому поновлювати виплату пенсії не має підстав.

Так, з наявної в матеріалах справи копії пенсійної справи позивача вбачається, що 25.09.2019 року останній звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком на підставі архівної пенсійної справи. Також вказано, що до 2011 року отримував пенсію в Україні.

Матеріали пенсійної справи також містять копію паспорту громадянина Ізраїлю типу НОМЕР_1 із перекладом на українську мову.

Рішенням №534 відділу з питань призначення та перерахування пенсій №26 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02 жовтня 2019 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення пенсії за віком, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у поновленні пенсії.

На підставу зазначеного рішення вказано, що ОСОБА_1 у 2011 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Відповідно до пункту 2 статті 49 Закону Україна загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед, перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Також вказано, що відповідно до п. 1.5 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто, або його законним представником, а також потрібні документи про реєстрацію особи: паспорт громадянина України або довідку про місце реєстрації в Україні. Отже, вказано, що оскільки Міжнародної Угоди про соціальне забезпечення між Україною та Ізраїлем не укладено, тому поновлювати виплату пенсії в теперішній час не має підстав.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувсь до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Відповідно до положень ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Згідно із приписами ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25.11.2005 за №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846).

Відповідно до пункту 1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї, у зв`язку з втратою годувальника, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління пенсійного фонду України у районі, місті, а також у місті та районі , що призначає пенсію за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 1.6, п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Згідно із п.2.22-2.23 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до положень пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності);

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до положень п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно із п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищевикладених норм слід дійти висновку, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.

В той же час, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Також, згідно з абз. 1 п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Зі змісту спірного у даній справі рішення вбачається, що в якості підстав для його прийняття, зокрема, вказано на обставини того, що разом із завою про поновлення пенсії подаються, зокрема, документи про реєстрацію особи: паспорт громадянина України або довідку про місце реєстрації в Україні.

Матеріали пенсійної справи свідчать, що разом із заявою про призначення пенсії на підставі архівної пенсійної справи позивачем було подано копію паспорту громадянина Ізраїлю із перекладом типу НОМЕР_1 , виданого 16.08.2017 року.

Також матеріали справи містять копію посвідчення особи, виданого міністерством внутрішніх справ держави Ізраїль, №332730266, виданого 03.01.2012 року, де в графі громадянство не зазначено жодного значення.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд зазначає наступне.

Посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Тим більше, оскільки матеріали справи містять копію паспорту громадянина Ізраїлю із перекладом типу НОМЕР_1 , виданого 16.08.2017 року, то у суду відсутні підстави вважати, що позивач є громадянином України, а відтак, останній відповідно до норм діючого законодавства України не наділений правом отримання пенсії громадянина України.

При цьому, суд зазначає, що матеріали пенсійної справи містять довідку від 03.10.2019 року №4464/02.11.20-03, відповідно до якої Відділ з питань перерахунків пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства, повідомляє, що згідно перевірки Української центральної бази даних одержувачів пенсій станом на 01.10.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інд. код НОМЕР_2 , який мешкав за адресою АДРЕСА_1 , на обліку не перебуває і пенсію не отримує.

Також наявна довідка від 03.10.2019 року №4464/02.1120-03, відповідно до якої Відділ з питань перерахунків пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства, повідомляє, що в архівних справах переданих управлінням пращ та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району пенсійна справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться

Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, на яке посилається позивач, визнано неконституційними положення Закону №1058-ІV в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», тобто стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії.

З огляду на обставини справи, зазначене рішення Конституційного Суду України не може бути застосоване до правовідносин в даній справі, оскільки предметом розгляду даної справи є призначення пенсії ОСОБА_1 , який є громадянином Ізраїлю.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.