Справа № 826/10828/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Оксененка О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземним капіталом "ІНДРАЯНІ ОВЕРСІЗ" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємство з іноземним капіталом «Індраяні Оверсіз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.11.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13.11.2017 № .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що звіт про контрольовані операції за 2015 рік позивачем подано до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку спати штрафу, а саме - 09.10.2017, чим порушено пп. 39.4.2 п.39.4 ст. 39 Податкового кодексу України.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що податковим органом двічі застосовано відповідальність за одне і те саме правопорушення, а також безпідставно застосовано норми законодавства, які набрали чинності з 01.01.2017 до правовідносин у 2015 році.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.07.2016 податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання правомірності віднесення господарських операцій, проведених платником податків за 2015 рік, до контрольованих та неподання звіту про контрольовані операції, за результатами якого складено акт від 27.07.2016 №253/1-26-15-14-03-01-25398535 (а.с.10-13).

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) щодо неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік та складено податкове повідомлення-рішення від 09.09.2016 року № про накладення штрафу у сумі 365400,00 грн. (а.с.8)

Згідно з платіжного доручення № 2030 від 07.11.2016 позивач сплатив вказане грошове зобов`язання у розмірі 365400,00 грн. (а.с.20).

В той же час, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік після застосування штрафних санкцій, за результатами якої складено акт від 30.10.2017 №3642/28-10-14-03/25398535 (а.с.14-17), яким встановлено порушення позивачем п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI, в частині несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафних санкцій за ППР № від 09.09.2016, винесеного за актом позапланової документальної виїзної перевірки від 27.07.2016 №253/1-26-15-14-03-01-25398535.

На підставі акту перевірки від 30.10.2017 №3642/28-10-14-03/25398535 податковим органом складено податкове повідомлення-рішення від 13.11.2017 № (а.с.18).

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що податковим органом до позивача протиправно повторно застосовано відповідальність за одне і те ж правопорушення, а також всупереч вимогам законодавства застосовано норми, які набрали чинності з 01.01.2017, до правовідносин, які виникли у 2015 році.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 39.4.1., 39.4.2. п. 39.4 ст. 39 ПК України (в редакції чинній на момент неподання звітності у 2015 році) для цілей податкового контролю за трансферним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.

Платники податків, які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 120.3 ст. 120 ПК України (в редакції, що діяла на момент неподання звітності) визначено, що неподання платником податків звіту та/або обов`язкової документації про проведені ним протягом року контрольовані операції відповідно до вимог п. 39.4 ст. 39 цього Кодексу до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, тягне за собою накладання штрафу у розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції - тобто накладення такого єдиного штрафу передбачалось як за неподання так і за несвоєчасне подання означеного звіту та не передбачалось застосування додаткових штрафних санкцій, які з`явились у Кодексі з 01.01.2017.

Законом України № 1797-VIІІ від 21.12.2016 внесено зміни до ПК України, в тому числі в новій редакції викладено п. 39.4.2 ст. 39 та п. 120.3 ст. 120 ПК України.

Так, відповідно до п. 39.4.2 ст. 39 ПК України в редакції Закону № 1797-VIІІ від 21.12.2016, платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

В подальшому з 01.01.2017 норми п. 120.3 ст. 120 ПК України почали діяти в новій редакції, а саме, визначено правопорушення, яке полягає в неподанні платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансферного ціноутворення після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансферного ціноутворення.

Відтак, з 01.01.2017 у Податковому кодексі України з`явилася норма - абзаци 6, 7 п. 120.3 ст. 120, яка встановлює відповідальність платника податків у вигляді штрафу за неподання звіту про контрольовані операції після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу.

При цьому, зазначений вид відповідальності, як і склад порушення, з`явився у Податковому кодексі України лише з 01.01.2017, тобто, був відсутній на момент застосування до позивача штрафних санкцій за неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік, що не спростовано відповідачем.

Як підтверджується матеріалами справи, за неподання у строк звіту про контрольовані операції за 2015 рік до позивача, відповідно до податкового повідомлення-рішення від 13.11.2017 №, застосовано штрафні санкції, які вже були сплачені платником податків у повному обсязі. Зазначене, у свою чергу, підтверджує факт повторного притягнення позивача до відповідальності за відповідне правопорушення згідно з нормами ПК України (у редакції, що діяла на момент виявлення такого порушення контролюючим органом).

З огляду на зазначене колегія суддів підкреслює, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В свою чергу в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99 зазначено, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи приписи ст. 58 Конституції України та те, що саме з 01.01.2017 у п. 120.3 ст. 120 ПК України встановлено нове правило поведінки платника податків, яке на момент вчинення позивачем порушення у виді неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік та застосування за це штрафних санкцій у 2015 році не існувало, як не існувало й відповідальності за порушення цього правила, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п. 120.3 ст. 120 ПК України (у редакції з 01.01.2017).

Відтак, доводи податкового органу, що при встановленні фактів неподання платником податків звіту про контрольовані операції за 2015 звітний рік та застосування до такого платника до 01.01.2017 штрафних санкцій, контролюючий орган, починаючи з 01.01.2017, має право застосовувати штрафні санкції до платника податків, передбачені абз. 7 п. 120.3 ст. 120 ПК України, суперечать принципу «дії закону у часі», закріпленого ст. 58 Конституції України.

Також, колегія суддів враховує, що згідно з п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Водночас, колегія суддів відхиляє посилання контролюючого органу на п. 11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, оскільки вказана норма стосується визначення розміру штрафних санкцій та не регулює порядку їх застосування, з урахування дії закону в часі.

Зазначене узгоджується з висновками постанови Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 816/65/18.

Відтак, враховуючи нормативне регулювання даних правовідносин та обставини справи, судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

При цьому, судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно

встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і

процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і

обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2020.