Справа № 260/946/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/946/19 пров. № А/857/1621/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника відповідача Логвінова В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на території міста Ужгорода Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення 18.12.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на території міста Ужгорода Закарпатської області (далі відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо утримання при звільнені позивача з військової служби суми податку з доходів фізичних осіб, з нарахованої компенсації за недоотримання речового майна, як компенсацію за не отримане речове забезпечення грошової компенсації замість належного речового майна; визнання протиправною бездіяльність відповідача 1, що виявилась у невірному порядку нарахування компенсації вартості за неотримані предмети речового майна (п. 18 глави 1 розділу III Наказу МВС № 475 від 07.06.2017 року); визнання протиправною довідку № 64 «про вартість речового майна, що належить до видачі», виданої відповідачем 1; визнання протиправною бездіяльність відповідача 1, яка виявилася у невідображені всіх норм та предметів речового майна на яке мав право позивач, у довідці № 64 «про вартість речового майна, що належить до видачі»; визнання протиправною бездіяльність відповідача 1, яка виявилась у незабезпечені позивача на день звільнення предметами речового майна, яке належало йому до отримання або ж компенсації її вартості як неодержаних предметів майна; стягнення з відповідача 1 на користь позивача 5730,53 грн. утриманого податку з доходів фізичних осіб, з нарахованої компенсації за недоотримання речового майна як компенсацію за неотримане речове забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач не провів із позивачем належних розрахунків при звільненні. Зокрема, позивачу не компенсовано сум ПДФО, оскільки такі кошти не спрямовуються до податкового органу, а є відшкодуванням втрат частини грошового забезпечення та виплачуються військовослужбовцю; суд першої інстанції при встановленні порядку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно помилково керувався наказом МВС від 07.06.2017 року № 475 замість постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178; довідка № 64 «про вартість речового майна, що належить до видачі» не відповідає вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції жодним чином не аргументовано рішення та не надано оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, солдат, кулеметник 3-ого відділення 1-ого взводу 8-ї стрілецької роти 4-ого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, проходив військову службу за контрактом у Внутрішніх військах МВС України та після реорганізації у відповідача 1, згідно контракту МВС України про проходження громадянином України військової служби у Внутрішніх військах та Національної гвардії України на посадових осіб рядового складу від 29.04.2013 року.

Наказом відповідача 1 від 29.12.2018 року № 69 о/с з позивачем розірвано контракт відповідно до пп. ж п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та направлено для постановки на військовий облік до Ужгородського ОМВК Закарпатської області.

Згідно витягу з наказу від 29.12.2018 року № 315 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.12.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі Порядок) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

П. 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).

З аналізу вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В матеріалах справи відсутня інформація, що позивач заперечує проти виключення його зі списків особового складу до проведення всіх розрахунків.

Застосовування в п. 3 Порядку словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

В матеріалах справи (а.с. 97) є заява від 25.04.2019 року в якій позивач відмовляється від отримання речового майна та просить провести грошову компенсацію вартості такого майна.

У позовній заяві позивач зазначає, що перед звільненням подав рапорт про отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, проте доказів подання такого надати суду не може.

Враховуючи вищенаведене та час звернення позивача із відповідною заявою (24.04.2019 року), суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідача 1 щодо незабезпечення позивача на день звільнення компенсацією вартості неотриманого речового майна, оскільки останній проти виключення зі списків особового складу не заперечував, рапорт чи заяву про отримання відповідної компенсації не подавав.

Щодо неправильного розрахунку вартості грошової компенсації та невідповідності виданої відповідачем 1 довідки № 64 вимогам нормативно-правових актів колегія суддів звертає увагу на таке.

В матеріалах справи містяться дві різні довідки № 64 (а.с. 122-125), одна з яких визначає вартість речового майна, що належить до видачі позивачу на суму 39011,20 грн., а інша на суму 31836,33 грн., та податок з доходів фізичних осіб 18% у сумі 5730,53 грн.

Позивач вказує, що вказаних податок не підлягає сплаті на рахунки податкового органу, а має спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів, тобто виплачуватись військовослужбовцю.

В судовому засіданні відповідач 1 наголосив, та надав суду докази, що довідки, які містяться в матеріалах справи є недійсні, так як не відповідають вимогам чинного законодавства, видані помилково із зазначенням невірних сум.

Натомість, відповідач 1 надав суду довідку № 64/1, в якій вказана вартість речового майна, що належить до видачі позивачу в сумі 31836,33 грн.

Представник військової частини надав пояснення, згідно яких компенсація податку з доходів фізичних осіб була помилково включена до довідки № 64, та така сума з позивача не стягувалась. Вірною сумою за неотримане речове майно, яка підлягає компенсації позивачу є 31836,33 грн.

Згідно наданих відповідачем 1 платіжних доручень (а.с. 137-138), позивачу двома платежами у травні 2019 року виплачено 30241,32 грн. та 1117,46 грн. компенсації за неотримане речове майно, що в сумі становить 31358,78 грн.

Різниця у фактично виплаченій сумі та сумі, вказаній у довідці, становить 477,54 грн., тобто військовому зборі (1,5%), який підлягав стягненню з позивача.

Таким чином, станом на час подання позову, відповідач 1 виплатив позивачу компенсацію вартості неотриманого речового майна в повному обсязі.

Враховуючи відкликання військовою частиною попередньо виданих довідок, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання довідки № 64 недійсною.

Беручи до уваги вищенаведене, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача 1 утриманого податку з доходів фізичних осіб, оскільки такий, як встановлено судом, сплачено не було.

Позивач також звертає увагу, що йому невірно нараховано суми компенсації, оскільки відповідач 1 керувався не Порядком, а Наказом МВС від 07.06.2017 року № 475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України».

Апеляційний суд зазначає, що вказаний наказ затверджено відповідно до п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абз. 4 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про Національну гвардію України» та з метою впорядкування речового забезпечення Національної гвардії України. Такий наказ є чинним та Порядку не суперечить, а отже підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 260/946/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року