Справа № 320/1259/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Київ №320/1259/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019 № та №;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 28.11.2018 №Ф-;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 №.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу є необґрунтованими, а тому прийняті на підставі таких висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Київський окружний адміністративний суд 20.03.2019 постановив ухвалу, про залишення позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без руху, у якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановив строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали позивачу.

Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою від 08.04.2019 Київський окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в ході перевірки контролюючим органом встановлено заниження позивачем за наслідками господарських взаємовідносин з контрагентами валового доходу та завищення витрат. Також позивач протиправно відніс до витрат фізичної особи-підприємця за 2016 - 2017 роки виплату добових за перебування у відрядженні за кордоном та на придбання паливо-мастильних матеріалів без первинних документів.

У судовому засіданні 18.06.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановлено протокольну ухвалу.

Дослідивши позовну заяву, відзив відповідача на позов, наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має статус платника податків.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів діяльності ФОП ОСОБА_1 відноситься: Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; Код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Посадовими особами ГУ ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт від 08.10.2018 №859/10-36-13-03/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки) (т. 1, а.с. 12-25).

Відповідно до висновків Акта, перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п. 167.1 ст. 167, п.177.2 ст. 177 ПК України, а саме: заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на загальну суму 706 939,87 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, який підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 127 150,89 грн.;

- п.16-1 підрозділу 10 Перехідних положень ПК України, а саме: встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 706 393,87 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 12 117,26 грн.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ в частині заниження доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на загальну суму 155 406,68 грн., а саме: за 2016 рік на 73 806,96 грн. та за 2017 рік на 81 599,72 грн.

На підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом прийнято:

- податкові повідомлення-рішення від 28.11.2019: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати Військового збору у розмірі 15 146,58 грн., з яких 12 117,26 грн. за податковим зобов`язанням, та 3 029,32 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 190 726,34 грн., з яких 127 150,89 грн. за податковим зобов`язанням, та 63 675,45 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1, а.с. 88, 89),

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 28.11.2018 №Ф- у сумі 155 406,68 грн. (т. 1, а.с. 90);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 22921,38 грн. (т. 1, а.с. 91).

За наслідками адміністративного оскарження висновки контролюючого органу та прийняті на їх підставі рішення залишено без змін.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

Щодо висновків контролюючого органу неправильність визначення позивачем витрат, пов`язаних одержанням доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, суд зазначає наступне.

Так, в основу висновків Акта перевірки у цій частині покладено те, що позивачем до складу витрат неправомірно віднесено добові витрати на ОСОБА_1 у 2016 році кошти у сумі 200 299,80 грн. без ПДВ, а у 2017 році - 162 861,24 грн. без ПДВ, оскільки останній не є найманим працівником (т. 1, а.с. 16).

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають:

витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів;

витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на:

проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів;

ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Оскільки ОСОБА_1 не є найманим працівником позивача, витрати на його відрядження були протиправно віднесені позивачем до складу валових витрат.

Крім того, суд критично оцінює доводи представника позивача, з посиланням на відомості про виплату грошей за 2016 рік (т. 1, а.с. 159, т. 3, а.с. 127-157), про те, що до складу валових витрат у 2016 році позивачем було віднесено добові витрати у сумі 187 948,30 грн., а не 200 299,80 грн., як зазначено в Акті перевірки, скільки такі доводи не підтверджуються жодними доказами, а у Розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою до декларації за 2016 рік позивачем до складу інших витрат віднесено кошти у сумі 1 674 686,48 грн. (т. 1, а.с. 164).

При цьому, надані ж позивачем фотокопії відомостей на виплату грошей (т. 3, а.с. 127-157) не відображені в Описі документів наданих на перевірку (т. 1, а.с. 122), та не надавались позивачем підчас адміністративного оскарження висновків Акта перевірки та прийнятих на їх підставі рішень.

Також, згідно з висновками контролюючого органу, позивачем невірно визначено валові витрати у 2017 році у зв`язку з віднесенням до графи 4 розділу 1 "вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції", оскільки віднесено суму витрат згідно звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 28.01.2017 №8 та від 18.02.2017 №18 на придбання дизельного палива у загальній сумі у сумі 45 946,50 грн. без ПДВ (т. 1, зворотній бік а.с. 16).

На спростування таких висновків позивачем надано суду фотокопії наступних документів: звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт від 28.01.2017 №8 та від 18.02.2017 №18, посвідчення про відрядження, фіскальних чеків з АЗС, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (т. 3, а.с. 120-126).

Згідно з ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з абз. 15 "а" пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України сума добових визначається в разі відрядження:

- у межах України та країн, в`їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

- до країн, в`їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження за наявності документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

В порушення вказаних вимог закону позивачем як до перевірки так і суду не надано наказів про відрядження, визначення суми добових, документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

Також у посвідченнях про відрядження не зазначено місця прибуття у відрядження.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу про протиправне віднесення позивачем у перевіряємий період коштів у сумі 409 107,54 грн. до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (п. 2.1.2.2 Акта перевірки).

Щодо правильності визначення позивачем валового доходу у 2016, 2017 роках, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що за 2016 рік позивачем задекларовано валовий дохід у сумі 3 264 78,33 грн. (без ПДВ).

У той же час, згідно з Актом, в ході перевірки встановлено, що у 2016 році позивачем було надано послуги з вантажних перевезень на загальну суму 3 412 900,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 12 933,34 грн.), заниження валового доходу - 135 186,33 грн.

Також за 2017 рік позивачем задекларовано валовий дохід у сумі 3 674 000,00 грн. (без ПДВ).

У той же час, згідно з Акторм, в ході перевірки встановлено, що у 2017 році позивачем було надано послуги з вантажних перевезень на загальну суму 3 839 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 3 000,00 грн.), заниження валового доходу - 162 100,00 грн.

Заперечуючи висновки Акта перевірки у цій частині позивач стверджує про те, що контролюючим органом невірно обраховано вартість наданих ТОВ "Влавінат" і ФОП ОСОБА_2 послуг.

Так, у 2016 році позивачем надано ТОВ "Влавінат" послуг на суму 351 000,00 грн., а не 655 000,00 грн., у 2017 році - 189 800,00 грн., а не 379 600,00 грн., як зазначено в Акті.

ФОП ОСОБА_2 у 2016 році позивачем було надано послуги на 66 200,00 грн., а не 90 700,00 грн., як зазначено в Акті перевірки.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надано суду банківську виписку по рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ "Райффайзен банк "Аваль" та податкові накладні (т. 1, а.с. 210 - т. 3, а.с. 119).

Проте, зі змісту п. 1.11 Акта перевірки судом встановлено, що у 2016, 2017 роках позивач мав також інші рахунки у банківських установах, а саме:

- ПАТ "Райффайзен банк "Аваль" НОМЕР_5, гривня, відкритий 29.05.2017, закритий 13.08.2018,

- КБ "Приватбанк" № НОМЕР_3 , євро, відкритий 11.08.2003,

- КБ "Приватбанк" № НОМЕР_4 , російський рубль, відкритий 11.08.2003,

- ПАТ "Райффайзен банк "Аваль" НОМЕР_6, гривня, відкритий 23.07.2018.

Крім того, зі змісту Акта перевірки судом встановлено, що висновки контролюючого органу у цій частині ґрунтуються також на податкових деклараціях з податку на додану вартість, розшифровках податкових зобов`язань та податкового кредиту, розрахунках коригування сум ПДВ, актах виконаних робіт (надання послуг), договорах, відомостях з бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - ДРФО) - централізованої бази даних, в якій накопичується інформація про доходи фізичних осіб та суми сплачених ними податків (п. 1.13 Акта).

Надану позивачем фотокопію книги обліку доходів і витрат суд оцінює критично з точки зору підтвердження правильності визначення позивачем валового доходу у 2016, 2017 роках щодо вказаних контрагентів, оскільки з її змісту неможливо встановити особу, від якої отримано дохід (т. 1, а.с. 170-209).

Висновки Акта перевірки в частині інших контрагентів позивачем не заперечуються.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу про заниження позивачем у перевіряємий період валового доходу (п. 2.1.2.1 Акта перевірки).

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 28.11.2019 №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати Військового збору, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 28.11.2018 №Ф-, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 №, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту Акта перевірки та письмового відзиву відповідача на позов слідує, що підставою для збільшення позивачу зобов`язання зі сплати Військового збору, сплати єдиного внеску та, відповідно, прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходу у перевіряємий період.

Оскільки висновки контролюючого органу про заниження позивачем у перевіряємий період доходу та завищення валових позивачем не спростовані, суд вважає правомірним збільшення позивачу зобов`язання зі сплати Військового збору, сплати єдиного внеску та прийняття рішення про застосування штрафних санкцій.

Стосовно доводів позивача про протиправність вимоги від 28.11.2018 №Ф-, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач стверджує про те, що станом на дату її прийняття податковий борг був неузгодженим, а тому у контролюючого органу були відсутні визначені ПК України підстави для надіслання податкової вимоги.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку виз назначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи (п. 3-1 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 2 - 4 ст. 25 Закону визначено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Зі змісту вимоги від 28.11.2018 №Ф- слідує, що нею повідомлено позивача про заборгованість зі сплати єдиного внеску, а не узгодженої суми податкового боргу.

Враховуючи викладене, у цій частині доводи позивача також є необґрунтованими.

Пунктом 3 ч. 11 ст. 25 Закону також визначено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Оскільки підчас перевірки встановлено порушення позивачем вимог закону щодо сплати єдиного внеску, до нього правомірно застосовано штраф згідно рішення від 28.11.2018 №.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог з одночасним повним та належним виконанням відповідачем обов`язку щодо доказування правомірності своїх рішень, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.