Справа № 160/12995/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Піддубцеві О.В.
представника відповідача Подоляк Т.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
21.12.2019 р. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якому позивач просить:
визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені пенсії ОСОБА_1 з 08.11.2019 р. та не зарахуванню до стажу роботи період з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України включити до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах період роботи рехтувальником в Синельниківській філії ДСТО-3 з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р. та нарахувати, призначити та виплачувати ОСОБА_1 , в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсію за віком з 08.11.2019 р.
В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав усі необхідні документи передбачені діючим законодавством, в тому числі для підтвердження трудового стажу. У зв`язку із чим вважає, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії та не враховує період роботи рехтувальником в Синельниківській філії ДСТО-3 з 01.03.1996 року по 08.06.2000 включно.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 р. суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.02.2020 р. о 10:20 год.
29.01.2020 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач з вимогами позовну не згодний, оскільки страховий стаж позивача є недостатнім для призначення пенсії, у зв`язку із чим в призначенні пенсії відмовлено.
До відзиву на вимогу суду долучена копія відмовної пенсійної справи ОСОБА_1
14.02.2020 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
У підготовче судове засідання 19.02.2020 р. позивач не прибув. Для повторного виклику сторін по справі, судове засідання було відкладено до 12:20 год. 02.03.2020 р.
У підготовче судове засідання 02.03.2020 р. з`явився представник відповідача, надала пояснення стосовно суті спору.
Враховуючи письмового клопотання позивача про розгляд справи без його участі, за письмовою згодою представника відповідача, суд перейшов до розгляду справи по суті у той самий день.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.11.2019 р. звернувся до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.
Згідно розписки повідомлення до заяви додані наступні документи:
військовий квиток серії НОМЕР_1 ;
довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення №Ок5 від 08.11.2019 р.;
паспорт громадянина України НОМЕР_2 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;
трудова книжка серії НОМЕР_3 .
Відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 через недостатність страхового стажу.
З матеріалів пенсійної справи вбачається, що за наданими позивачем документами для призначення пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 обрахований у розмірі 20 років 7 місяців 17 днів.
Період роботи з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р. до страхового стажу позивача не зарахований.
У судовому засіданні представник відповідача повідомила суд, що позивачу не було зараховано вказаний період через те, що у записі №17 трудової книжки ОСОБА_1 наказ про прийняття на роботу дописано пастою іншого кольору, про що зазначено рукописним текстом на довідці про стаж, яка була надана представником відповідача під час судового розгляду справи.
Крім того, на питання суду представник органу пенсійного фонду надала пояснення, що рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відсутнє, відмова наявна лише в такому вигляді (у вигляді рукописного запису на довідці про стаж).
Таким чином, предметом спору у даній справі є підстави неврахування періоду роботи позивача з підстав недоліків заповнення його трудової книжки, у зв`язку із чим в призначенні пенсії було відмовлено.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами внесеними відповідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що починаючи з 01.01.2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу (з 01.01.2019 по 31.12.2019) не менше 26 років.
Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно до вимог п. 18 вищевказаної Порядок №22-1, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Згідно трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 27 01.1981 р. (мовою оригіналу):
номер запису 17 - 01.03.1996 г. принят рехтовщиком в Синельниковскую филию ДСТО-3, приказ № 5 К от 20.03.1996 г.;
номер запису 18 - 08.06.2000 г. - уволен по ст.38 КзОт Украины, по собственному желанию, приказ № 17 к от 08.06.2000 г.
Згідно Довідки ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» №184 від 08.11.2019 р., виданої ОСОБА_1 підприємство повідомляє, що відомості, які підтверджують роботу в Синельниківській філії СТО-3 Дніпропетровського обласного підприємства автомотосервісу та торгівлі «Дніпропетровськавтомотосервіс» з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р. відсутні у зв`язку з частковою втратою кадрової документації підприємства.
В свою чергу, Довідкою про перейменування №184 від 08.11.2019 р., яка додана до вказаної вище Довідки, ПрАТ «Дніпропетровськ-Авто» є правонаступником підприємства, на якому працював позивач у спірний період.
Дослідження поданих позивачем документів та їх записів жодних сумнівів у їх достовірності не викликає.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.3 Інструкції №58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Згідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.5 Інструкції №58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Згідно з п. 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Крім цього, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
З огляду на вищенаведені норми, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
У зв`язку із викладеним, суд критично ставиться до позиції відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу з підстав створення роботодавцем запису у трудовій книжці позивача пастою іншого кольору, адже на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. На переконання суду, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Навіть у разі допущення помилок та/або наявність невідповідності даних у трудовій книжці особа, яка звернулася за призначенням пенсії не може нести наслідки за це у вигляді позбавлення права на пенсійне забезпечення.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі пункту 4.2 Порядку Порядок № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з нормами пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Згідно до частини 1 статті 7 Закону № 1058-V загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.
Між тим, висловлюючи свою позицію щодо неврахування до страхового стажу позивача певних періодів, відповідачем, на виконання ч. 2 ст.77 КАС України не надано доказів того, що ним було використано своє право, з метою повноти вирішення питання вирахування страхового стажу позивача.
Крім того, суд зауважує, що в супереч положенням Порядку №22-1, норми якого наведені вище, відповідачем не було вирішено питання щодо призначення або відмови у призначенні пенсії позивачу у формі рішення. Адже під час судового розгляду справи було встановлено та підтверджено представником відповідача, що підстави відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 вказані рукописним текстом невстановленої особи на Довідці про стаж без дати та підпису. За таких обставин суд зазначає, що відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу відсутнє.
Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи спірний період роботи позивача підтверджено належними та достатніми доказами, такий стаж має бути зарахований до його трудового стажу.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки обставини і факти наведені у позові є обґрунтованими та підтвердженими у визначеному законом порядку, в свою чергу відповідачем свої дії щодо відмови позивачу у призначенні пенсії не виправдані, підстави відмови не вмотивовані. У зв`язку із чим, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
При цьому, таким рішенням суд не втручається у дискрецію органу пенсійного фонду, адже в контексті спірних відносин єдиною підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало не зараховування до трудового стажу періоду роботи, що визнано судом неправомірним під час розгляду справи, а інші підстави відмови, - відсутні.
Таке рішення, на думку суду, матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства та нівелює виникнення спору у майбутньому з аналогічних питань.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 132, 132-139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити;
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені пенсії ОСОБА_1 , з 08.11.2019 р. та не зарахуванню до стажу роботи період з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р.;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України включити до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах період роботи ОСОБА_1 рехтувальником в Синельниківській філії ДСТО-3 з 01.03.1996 р. по 08.06.2000 р. призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком з 08.11.2019 р.
В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 березня 2020 року.

Суддя В.С. Віхрова