Справа № 1.380.2019.002669
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002669
10 березня 2020 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого cудді - Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю: представника позивача Білика Л.В.,
представника відповідача Терлак М.М.,
представника третьої особи Питель І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду по справі № 1.380.2019.002669 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,-
у с т а н о в и в:
На розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №1.380.2019.002669 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області у якій позивач просив суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у наданні ОСОБА_1 адміністративної послуги по заяві (клопотанні) від 23 травня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,5000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області за межами населеного пункту, викладену у листі від 18.04.2019 року № Л-2435/0-2264/0/37-19;
- зобов`язати Головне управління Держгоекадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,5000 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області за межами населених пунктів.
Рішенням від 29.08.2019 суд частково задовольнив вказаний позов, зокрема зобов`язав Головне управління Держгоекадастру у Львівській області вирішити питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,5000 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області за межами населених пунктів, про що винести відповідне рішення.
Судове рішення набрало законної сили 12.12.2019 у зв`язку з чим Львівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист.
06.02.2019 представник позивача звернувся до суду із заявою про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, згідно з якою просить визнати протиправним наказ в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 січня 2020 року №13-569/16-20-СГ.
Заява обґрунтована наступним. Представник позивача зазначає, що виконавчий лист по справі було пред`явлено до виконання. 28.01.2020 ОСОБА_1 отримав наказ, яким відповідач відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Таке рішення позивач вважає протиправним, оскільки, на його думку, воно прямо суперечить рішенню Львівського окружного адміністративного суду, яким підтверджено право позивача на отримання дозволу і зобов`язано вказане право Лісовичу Є.Я. забезпечити.
Грибовицька сільська рада Жовківскього району Львівської області надала свої заперечення на заяву (вх.№9687 від 20.02.2020). Вказує, що земельна ділянка, яка вказана в графічних матеріалах позивача входить в масив земель, які перейшли в межі населеного пункту Великі Грибовичі Грибовицької сільської ради, тому розпорядником такої землі є третя особа.
У судовому засіданні по розгляду заяви представник позивача заявлену вимогу підтримав, просив її задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи проти заявленої вимоги заперечили, просили відмовити у її задоволенні.
При вирішенні питання про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
При цьому суд зазначає, що відповідно ч. 4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 370 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого визначено приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.
Суд зазначає, що визначені статтею 383 КАС України правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Як встановлено судом на виконання рішення суду від 29.08.2019 по справі №1.380.2019.002669 ГУ Держгекадастру у Львівській області 11.01.2020 видало наказ №13-569/16-20-СГ Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Підставою відмови стало те, що земельна ділянка належить до комунальної форми власності, питання розпорядження якими не відноситься до повноважень ГУ Держгеокадастру у Львівській області відповідно до ст.111 Земельного кодексу України.
Щодо вказаного суд зазначає таке. Задовольняючи частково адміністративний позов, суд виходив з того, що відмова відповідача у наданні позивачу адміністративної послуги по заяві (клопотанні) від 23 травня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, викладена у листі від 18.04.2019 року № Л-2435/0-2264/0/37-19 є протиправною, оскільки причина відмови не відповідає чітко встановленому ЗК України переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Також відповідач, надаючи позивачу відмову листом, не прийняв жодного рішення відповідно до норм чинного законодавства.
У даному випадку окрім прийняття відповідного рішення, зобов`язано відповідача вирішити питання про надання відповідного дозволу, так відповідно до частини 3 статті 123 Земельного Кодексу України, передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Що ж до доводів відповідача та третьої особи, що спірна земельна ділянка входить в масив земель, які перейшли у межі населеного пункту Великі Грибовичі, а відтак ГУ Держгеокадастру у Львівській області не є розпорядником таких земельних ділянок, то при прийнятті наказу про відмову відповідачем не було враховано встановлені обставини, згідно яких на момент розгляду клопотання позивача спірна земельна ділянка знаходилась за межами населеного пункту, оскільки Грибовицька сільська рада затвердила розроблений проект землеустрою щодо зміни меж села Великі Грибовичі рішенням Жовківської міської ради № 20 від 20.06.2019, тобто після розгляду клопотання позивача.
З огляду на наведене вище, суд бере до уваги доводи представника позивача, що наказом від 11.01.2020 рішення суду не виконано.
Висновків суду наведених у рішенні відповідач у повному обсязі не врахував, відтак вказане рішення суду залишається належним чином невиконаним, а питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,5000 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області за межами населених пунктів не вирішеним.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суд враховує, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, яке набуло статусу остаточного 15.01.2010, констатовано систематичне невиконання в Україні рішень національних судів. З огляду на суть порушення суд зобов`язав державу, зокрема, невідкладно запровадити ефективний засіб юридичного захисту (або комплекс таких засобів), який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішення національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду по справі № 1.380.2019.002669 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Частиною 1 статті 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 249, 370, 383 КАС України, суд,-
у х в а л и в:
Визнати протиправним наказ виконуючого обов`язки начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 січня 2020 року №13-569/16-20-СГ виданий на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року по справі № 1.380.2019.002669.
Довести до відома Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про встановлені у змісті ухвали обставини для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомити Львівський окружний адміністративний суд про заходи вжиті на виконання рішення суду не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено та підписано 13.03.2020.

Суддя В.М.Сакалош