Справа № 420/2916/19
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2916/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненка А.О.,

сторін:

представник позивача - Фальчук В.П.,

представник відповідача - Дабіжа В.І.,

представник 3-ї особи - Марцин К.М.,

представник 3-ї особи - Кузик С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, за участю 3-ї особи Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення від 21.12.2017 року № 422 з додатком № 31,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, за участю 3-ї особи Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області, в якому, з урахуванням утоненням позовних вимог, просить суд:

- Визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року № 422 з додатком до нього №31.

Виклад позиції позивача та пояснень 3-ї особи.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради №422 з додатком до нього за №31 є протиправним, тому що воно не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року, якою встановлений «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкових споруд та прибудинкових територій», що була чинною на час постановлення вказаного рішення.

Відзиву на позов від Відповідача не надходило.

19.12.2019 року, на електрону адресу, від представника 3-ї особи надійшли письмові пояснення, в яких 3-тя особа просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову зазначають, що керуючись чинними нормативно-правовими актами, регулюючими питання надання житлово-комунальних послуг, всі заходи з формування, встановлення та інформування споживача про намір здійснити перегляд тарифів на утримання будинку та прибудинкової території були здійснені своєчасно та в повному обсязі. Таким чином, вбачається відсутність порушень прав споживача.

Заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Процесуальні дії судом не вчинялись.

Представинк позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представники 3-ї особи заперечували проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях.

Обставини справи.

Комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області в грудні 2018 року звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 15347 грн. 86 коп., яка утворилася станом на 30.11.2018 року, та судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

На підтвердження доказів заборгованості за житлово-комунальні послуги КП «Міське управління житлово-комунального господарства», надало до Іллічівського міського суду Одеської області рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 21.12.2017 року за №422 «Про встановлення тарифів для населення на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Міське управління житлово-комунального господарства» з додатком №31.

Згідно цього рішення виконавчим комітетом Чорноморської міської ради були встановлені нові тарифи на утримання, зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території. КП «Міське управління житлово-комунального господарства» нараховувало Позивачу житлово-комунальні послуги на утримання будинку і прибудинкової території за встановленими тарифами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Відповідача, Позивач звернулась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено основні принципи місцевого самоврядування, до яких відносяться, зокрема, принцип законності. Тобто, система місцевого самоврядування має функціонувати у точній відповідності із законодавством України.

Відповідно до ст. 10 цього Закону, якою встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частина 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» також передбачає, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п.п. 2 п. «а» ст. 28 цього Закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронения побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 59 цього Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень на її пленарному засіданні голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань.

За статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, належить нормативно-правове забезпечення діяльності місцевих державних адміністрацій для здійснення контролю цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг).

За статтею 14 цього закону, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з ст. 30 цього ж Закону, державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах:

1) доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій;

2) нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку;

3) відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво;

4) відкритості, доступності та прозорості структури цін/тарифів для споживачів та суспільства;

5) відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості;

6) відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил;

7) гарантії соціального захисту населення при оплаті за житлово-комунальні послуги та випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів на житлово-комунальні послуги;

8) створення умов для залучення, використання за призначенням та повернення вкладених інвестицій, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на скорочення собівартості виробництва (надання) житлово-комунальних послуг, енергозбереження, модернізацію виробництва та підвищення якості послуг, що надаються.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обгрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Кабінетом Міністрів України затверджено єдині для всіх суб`єктів господарювання, що функціонують на ринку житлово-комунальних послуг, порядки формування тарифів на житлово-комунальні послуги, зокрема, Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 (далі Порядок №869).

Згідно з п. 1 Порядку №869, цей Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Відповідно до п. 2 Порядку №869, Тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг, розрахованою на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість або єдиного податку.

Тариф на послуги враховує вартість отриманих послуг з централізованого постачання холодної води (з урахуванням втрат та витрат води у внутрішньобудинкових системах), водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) в обсягах, визначених за приладами обліку або відповідно до Методики розроблення технологічних нормативів використання питної води житлово-експлуатаційними підприємствами та організаціями, затвердженої в установленому порядку.

Висновки суду.

Спірні правовідносини в даній справі виникли з приводу, на думку позивача, протиправного рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року № 422 з додатком до нього №31 «Про встановлення тарифів для населення на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Міське управління житлово-комунального господарства».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд не погоджується із рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року № 422 з додатком до нього №31 «Про встановлення тарифів для населення на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які надаються Комунальним підприємством «Міське управління житлово-комунального господарства», що стосується ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , є власником 2 АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 . Іншим співвласником АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 частини цієї квартири є ОСОБА_2 .

КП «Міське управління житлово-комунального господарства»» виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області надає ОСОБА_1 і ОСОБА_2 комунальні послуги на утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території.

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області за №422 від 21.12.2017 року та додатком до цього рішення №31 була встановлена вартість житлово -комунальних послуг з утримання житлового будинку АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення, КП «Міське управління житлово-комунального господарства»» нарахувало Позивачу заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг та звернулося до суду з позовом про стягнення цієї заборгованості - і (цивільна справа №501/3621/18, провадження №2/501/1719/18). У якості доказу правильності нарахування житлово-комунальних послуг на утримання будинку і при будинкової території КП «Міське управління житлово-комунального господарства»» надало до суду рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області за №422 від 21.12.2017 року з додатком до цього рішення №31.

18.03.2019 року Позивач отримала із суду копію позовної заяви КП «Міське-управління житлово-комунального господарства», до якої було прикладена копія рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області за №422 від 21.12.2017 року та додатком до цього рішення №31. Ознайомившись із цим рішенням, зрозуміла, що воно не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року, якою встановлений «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і прибудинкових споруд та прибудинкових територій». Адже саме цією постановою визначено, у яких випадках виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеської області має право змінювати тарифи на утримання будинку і при будинкової території.

Суд частково погоджується із доводами Позивача про невідповідність вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року та вважає зазначити наступне.

Суд зазначає, що державне регулювання цін/тарифів базується, зокрема, на принципі відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво.

Отже, встановлюючи тарифи на утримання будинків і прибудинкових споруд та прибудинкових територій (далі УБСПТ), відповідач зобов`язаний був виходити із загальної вартості послуг, розрахованих на економічно обґрунтованих нормативних витратах з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість (або єдиного податку).

Як вбачається із доказів, які містяться у матеріалах справи, встановлюючи тарифи на УБСПТ відповідач керувався зменшенням збитковості Комунального підприємства «Міське-управління житлово-комунального господарства» з утримання житлового фонду, недопущення зниження якості послуг та погіршення технічного стану житлових будинків, про що зазначено в рішенні Виконавчого комітету Чорноморської міської ради №422.

Тобто, підстави для встановлення тарифу на УБСПТ не відповідали вимогам п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року.

Крім того, тарифи на УБСПТ були встановлені рішенням Виконавчого комітету Чорноморської міської ради у березні 2013 року, тому, відповідно до розділу «Коригування тарифів на послуги» ПКМУ №869 від 01.06.2011 року, відповідач зобов`язаний був не встановлювати нові тарифи на УБСПТ, які вже були встановлені, а скоригувати їх у разі зміни ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), у разі зміни рівня заробітної плати, Генеральної та галузевої угод, ціни на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси.

Як вбачається із пояснень на позовну заяву третьої особи у справі (а.с. 148-151), встановлення нових тарифів станом на грудень 2017 року було пов`язане з підвищенням мінімальної заробітної плати з 3200 грн. до 3723 грн., збільшенням вартості обслуговування ліфтів на 24%, збільшенням вартості послуг з вивезення побутових відходів на 40%, та включенням до цього тарифу вартості робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту мереж електропостачання та електрообладнання.

Проте, суд зазначає, що незважаючи на постанову КМУ №869 та фактичне підвищення вартості окремих складових тарифу на УБСПТ, відповідач встановив нові тарифи на усі складові послуг, які надаються, а мав повноваження лише скоригувати цей тариф відповідно до розділу «Коригування тарифів на послуги» ПКМУ №869 від 01.06.2011 року та встановити новий тариф на нові послуги, які з`явились.

Також, суд зазначає, що у тарифі на УБСПТ, відповідачем включений плановий прибуток у розмірі 5% незважаючи на те, що ПКМУ № від 01.06.2011 року у цей тариф плановий прибуток не включається. Отже, відповідачем безпідставно у тариф на УБСПТ включений плановий прибуток у розмірі 5%.

Таким чином, при формуванні складової тарифу на УБСПТ, відповідачем була завищена послуга на витрати з електропостачання ліфтів, а саме: було необґрунтовано включена електроенергія для одного ліфта в обсязі 850,86 кВт/год замість економічно обґрунтованого обсягу 267 кВт/год, розрахованого на підставі фактичних даних показників приладу обліку електричної енергії за попередній (базовий) період (з 3 кварталу 2016 року до 3 кварталу 2017 року).

Крім того, відсутнє у розрахунку тарифу обґрунтування тарифів на вивезення твердих побутових відходів та на вивезення крупногабаритних відходів; тариф на технічне обслуговування ліфтів зменшився у порівнянні з попереднім періодом з 0,6777 грн. за 1 кв. метр житлової площі квартири до 0,6760 грн. за 1 кв. метр житлової площі квартири, незважаючи на те, що підставою для перерахування тарифів було підвищення вартості обслуговування ліфтів на 25%; нараховано на ремонт покрівлі заробітну плату у розмірі 622 грн. 08 коп. та вартість покрівлі - 1928 грн.448 коп.; нарахована заробітна плата на ремонт сходових клітин у розмірі 53624 грн. та 10724 грн.; нараховані витрати на поточний ремонт конструктивних елементів, технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження у розмірі 4438 грн. 81 коп.; нараховано тариф на обслуговування систем диспетчеризації (0,0775); нараховано тариф на технічне обслуговування димо-вентиляційних каналів;

Суд погоджується, що відсутні взагалі розрахунки тарифу на УБСПТ з урахуванням ПДВ.

Також, загальний розмір тарифу на УБСПТ з ПДВ для квартир другого поверху і вище без прибирання сходових кліток у розмірі 5,12 грн. за 1 кв. метр житлової площі квартири не відповідає вартості складових цього тарифу, яка визначена у додатку №31 до рішення виконкому, яке оскаржується (вартість складових тарифу становить 5,6126 грн.);

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що рішення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області №422 від 21.12.2017 року з додатком до рішення №31 щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги житлового будинку АДРЕСА_1 є протиправним.

Проте, суд вважає за можливе визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року № 422 в частині встановлення тарифу на послуги з утримання житлового будинку і прибудинкової території для населення по АДРЕСА_1 , з ПДВ для квартир 2-го поверху і вище, без прибирання сходових кліток у розмірі 5,12 грн., зазначеного у додатку №31, оскільки рішення в цій частині стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , яка звернулась до суду для захисту порушених Відповідачем її прав.

Відповідно до ч.1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують практику Європейського суду з прав людини при розгляді справ як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини при застосуванні принципу верховенства права сформульовано такі його ознаки, як визнання пріоритетності, домінування, визначальної ролі прав людини у діяльності держави, поширюваність цієї пріоритетності, цього принципу на діяльність усіх без винятку органів держави, правова визначеність становища людини у тій ситуації, в якій вона перебуває, обсяг будь-якого правового розсуду й спосіб його здійснення мають бути з достатньою ясністю визначені законом.

Суд не приймає доводи представника Відповідача про визнання рішення, яке оскаржене таким, що втратило чинність в зв`язку з прийняттям наступного рішення від 25.04.2019 року, оскільки такі повноваження у Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області відсутні.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, у рішенні у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, за участю 3-ї особи Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити частково.

Визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 21.12.2017 року № 422 в частині встановлення тарифу на послуги з утримання житлового будинку і прибудинкової території для населення по АДРЕСА_1 , з ПДВ для квартир 2-го поверху і вище, без прибирання сходових кліток у розмірі 5,12 грн., зазначеного у додатку №31.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області (), сплачений судовий збір у розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 10.03.2020 року.

Суддя Бутенко А.В.

.