Справа № 200/629/20-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р. Справа№200/629/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабаш Г.П.,

при секретарі Оголь В.К.

за участю

представника відповідача Масалаб А.І. (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (, вул. Машинобудівників, 32, м. Краматорськ, Донецької області) про скасування постанови державного виконавця від 18.09.2019 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого документу суду у адміністративній справі №0540/7835/18-а,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови державного виконавця від 09.09.2019 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого документу суду у адміністративній справі №0540/7835/18-а.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.02.2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вересня 2019 року в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконання знаходився виконавчий лист по справі №0540/7835/18-а щодо зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за період з 22.08.2016 року по 31.05.2018 року. Зазначений виконавчий лист та рішення суду так і не виконані УПФ.

З листа відповідача від 21.12.2019 року позивачу стало відомо про те, що державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження без фактичного виконання рішення суду.

Позивач не погоджується з прийнятою постановою про закінчення виконавчого провадження зазначивши, що вона порушує норми Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Впозовіпозивач просить скасувати постанову державного виконавця від 09.09.2019 року про закінчення виконавчого провадження, проте, як вбачається з матеріалів справи, постанову про закінчення виконавчого провадження №58509862 відповідачем винесено 18.09.2019 року. Зважаючи, що іншої постанови про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять, суд вважає, що позивачем допущено технічну помилку і предметом оскарження є саме постанова від 18.09.2019 року.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданніпросив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав відзив на позов, в якому зокрема зазначив, що у виконавчому провадження відносно боржника відсутні підстави застосовувати Закон України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень. Також відповідач наголосив, що ним вчинені всі можливі заходи для виконання судового рішення на користь позивача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18.09.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58509862 по примусовому виконанню виконавчого листа № 0540/7835/18-а виданого 10.01.2019 Донецьким окружним адміністративним судом.

Заступником начальника управління юстиції з питань державної виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бутко О.В., при розгляді доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №1486/20.4.1/32-19 від 29.08.2019 року щодо проведення перевірки законності виконавчого провадження, при примусовому виконанні виконавчого листа №0540/7835/18-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 10.01.2019 року про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за період з 22.08.2016 по 31.05.2018, керуючись розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, здійснено перевірку законності виконавчого провадження ВП №58509862.

На підставі проведеної перевірки Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову від 09.09.2019 року про результати перевірки законності виконавчого провадження відповідно якої дії головного державного виконавця примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Григорян Г.Ю. визнано такими, що здійснені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 287 КАС України встановлено спеціальні строки звернення до суду у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, позовну заяву щодо оскарження рішення державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (п.1 ч.2 ст.287 КАС України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №802/1086/16-а у постанові від 25 квітня 2018 року вказав, що строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Крім цього, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до матеріалів справи, позивач не заперечує факту пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Однак вказує, що про оскаржувану постанову дізнався лише з відповіді Департаменту державної виконавчої служби Мінстерства юстиції України від 21.12.2019 року.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження вбачається, що надіслана позивачу копія оскаржуваної постанови отримана ним не була.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону №1403-VIII).

Згідно з статтею 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VІІІ визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першоїстатті 18 Закону №1404-VIIIвиконавець зобов`язаний вживати передбаченихцимЗакономзаходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2ст.18 Закону №1404-VIII).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення,встановленийстаттею 63 Закону № 1404-VІІІ.

Відповідно до частини першоїстатті 63 Закону №1404-VIIIза рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостоюстатті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Приписами частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною другою статті 63 Закону 1404-VIII вказано, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно приписів частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 2статті 75 закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з аналізустатті 63 Закону № 1404-VIII суд зазначає, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника, державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів у строки, визначені Законом.

При цьому, з`ясування обставин, що свідчать про не виконання без поважних причин судового рішення, ініціює державного виконавця вжити заходи впливу на боржника, у томі числі шляхом накладення штрафу, повідомлення компетентного органу про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі наявних матеріалів справи, судом було встановлено, що у мотивувальній частині оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.09.2019 ВП № 558509862 зазначено, що 24.05.2019 року державним виконавцем винесено за невиконання без поважних причин у встановленому виконавцем строк постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та 02.08.2019 року скеровано до Краматорського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 382 Кримінального кодексу України. Державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження № 58509862 вбачається, що головний державний виконавець при її винесенні керувався вимогами пункту 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьоюстатті 63 цього Закону.

Стаття 40 Закону № 1404-VІІІвизначає наслідки закінченнявиконавчого провадження та повернення виконавчогодокумента. Так, зокрема, згідно з вимогами абзацу другого частини першоїстатті 40 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків визначених цим Законом.

Суд зазначає, що достатньою та необхідною правовою підставою для винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з виконання листа на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ є виконання вищезазначених вимог, зокрема невиконання боржником рішення, вжиттявиконавцем всіх можливих заходів примусового виконання рішення, зокрема накладення штрафу танакладення штрафу в подвійному розмірі, а такожзвернення до органу досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

Слід зазначити, щоз наданих відповідачем до суду матеріалів виконавчого провадження, судом було встановлено, що приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження 18.09.2019 року державним виконавцем було вжито всіх перелічених заходів.

Суд зазначає, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем вжито всіх передбачених законом заходів на момент прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішенняДонецького окружного адміністративного суду і закінченовиконавче провадження ВП №58509862 без порушеннямвимог законодавства, тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судові витрати у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства Українине підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови державного виконавця від 18.09.2019 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого документу суду у адміністративній справі №0540/7835/18-а відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш