Справа № 824/107/20-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/107/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову від 13.05.2019 року Другого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління юстиції державного виконавця Герасимович М.І. про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.05.2019р. постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №5908955 про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 20019,21грн. після виконання його матір`ю зобов`язання перед банком. Позивач вважає, що указана постанова є протиправною, оскільки на виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват банк" здійснювалось стягнення коштів з заробітної плати частинами та згідно довідки банку відсутня заборгованість.

Позивач вказує, що у постанові про відкриття провадження державний виконавець, вказуючи про необхідність самостійно виконати рішення суду у семиденний строк, не зазначив в який спосіб боржник може добровільно виконати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. З огляду на це виконавчий збір як санкція відповідальності майнового характеру не може бути застосована до особи, яка самостійно з об`єктивних причин у семиденний строк не могла виконати вимогу державного виконавця.

Крім того, зазначає, що згідно з чинним законодавством виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, позивач вказує, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. При цьому, вказує на те, що на виконанні Другого відділу виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебували виконавчі провадження №49496576 та №49496626 з примусового виконання виконавчого листа №2/0417/8109/2012 від 28.11.2012р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 200192,05грн. В ході вчинення виконавчих дій у ВП №49496576 державному виконавцю стало відомо про погашення заборгованості в повному обсязі солідарщиком ОСОБА_2 межах АСВП №49496576. Відповідач вказує, що у зв`язку з тим, що виконавчий збір в межах АСВП №49496576 не було стягнуто, державний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 20019,21грн. на користь держави.

З указаних підстав відповідач вважає, що оскаржуване позивачем рішення прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 26.02.2020р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28.11.2012р. видано виконавчий лист №2/0417/8109/2012 від 28.11.2012р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 200192,05грн. (а.с.60).

Постановою державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 30.11.2015р. відкрито виконавче провадження №49496576 з виконання виконавчого листа №2/724/206/14, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28.11.2012р., про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 200192,05грн. (а.с.62).

Постановою державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 30.11.2015р. відкрито виконавче провадження №49496626 з виконання виконавчого листа №2/724/206/14, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28.11.2012р., про стягнення з ОСОБА_2 (мати позивача) солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 200192,05грн. (а.с.63).

14.03.2019р. державним виконавцем у ВП№49496626 винесено постанову про повернення виконавчого документу (виконавчого листа №2/724/206/14) стягувачу (ПАТ КБ "Приватбанк"). Згідно вказаної постанови державним виконавцем встановлено, що на адресу відділу надійшла заява ПАТ КБ "Приватбанк" про повернення виконавчого листа без виконання від 04.03.2019р., у якій зазначено про домовленість боржника про повне погашення нею заборгованості по кредитному договору шляхом реструктуризації. На рахунок стягувача була перерахована заборгованість у розмірі 4382,25грн. та на користь держави виконавчого збору у розмірі 471,28грн. (а.с.64).

Постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління юстиції Горюка В.І. від 15.03.2019р. у ВП №49496626 стягнуто з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 19547,93грн. (а.с.65).

26.04.2019р. державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління юстиції Горюком В.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49496576 з виконання виконавчого листа №2/724/206/14, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 28.11.2012р., про стягнення з ОСОБА_1 (позивач) солідарно на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 200192,05грн., у зв`язку з тим, що солідарщиком була сплачена заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк" (а.с.68).

Постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління юстиції Горюком В.І. від 26.04.2019р. у виконавчому провадженні №49496576 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 20019,21грн. (а.с.69).

Постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління юстиції Герасимович М.І. від 13.05.2019р. відкрито виконавче провадження №5908955 з виконання постанови №49496576 від 26.04.2019р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 20019,21грн. (а.с.15).

Позивач вважає, що постанова відкриття виконавчого провадження №5908955 від 13.05.2019р. є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

На момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 26.04.2019р. №49496576 та постанови про відкриття виконавчого провадження №5908955 від 13.05.2019р. діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 02.0.2016р. №1404-VIII в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII (далі - Закон №1404-VIII), а отже саме його положення слід застосовувати до спірних правовідносин.

Відповідно до приписів ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно із ч.5 ст.27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 ст.40 Закону №1404-VIII визначено, що в разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В той же час, відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом,

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно із статтею 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Суд зауважує, що питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не врегульовано в законодавчому порядку.

Однак, суд вважає, що виконавчий збір відносно одного й того самого боргу може стягуватися лише один раз.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, неврегульованість питання про стягнення виконавчого збору з солідарних боржників не може бути підставою для вчинення державним виконавцем дій з примусового стягнення виконавчого збору два рази, замість одного.

Крім того, суд наголошує, що виконавчий збір за правилами Закону №1404-VIII стягується з боржника державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, та не залежить від кількості виконавчих проваджень, які відкриті виконавцем з виконання виконавчого документу.

Так, судом встановлено, що державним виконавцем за заявою ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрито два виконавчих провадження по виконанню виконавчого листа №755/12661/14-ц, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська: №49496576, у якому боржником є ОСОБА_1 та №49496626, у якому боржником є ОСОБА_2 . При цьому, сума, яка підлягає стягненню у кожному з вказаних вище виконавчих провадженнях зазначена 200192,05грн., тобто 200192,05грн. - з боржника ОСОБА_1 у ВП №49496576, та 200192,05грн. - з боржника ОСОБА_2 у ВП№49496626. Проте, за виконавчим документом обов`язок зі сплати указаної вище заборгованості боржники несуть солідарно. Більше того, з виконавчого документу слідує, що частина з указаної заборгованості в розмірі 10000грн. підлягає сплаті ще одним солідарщиком - ПАТ "Акцент-банк" (а.с.60).

З матеріалів справи слідує, що державним виконавцем у ВП №49496626 встановлено, що на рахунок стягувача була перерахована заборгованість у розмірі 4382,25грн. та на користь держави виконавчого збору у розмірі 471,28грн. Враховуючи викладене державний виконавець 15.03.2019р. виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 19547,93грн. Тобто, 10% від суми заборгованості, яка залишилась несплаченою (200192,05грн. - 4382,25грн.).

Таким чином, державним виконавцем у ВП №49496626 вже стягнуто суму виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом - виконавчого листа №755/12661/14-ц, виданого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська. Відтак, підстави стягувати такий виконавчий збір двічі, а саме ще й у виконавчому провадженні №49496576 відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку що виконання солідарщиком солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, а також стягнення виконавчого збору в ході виконання виконавчого листа №755/12661/14-ц у повному обсязі виключає наявність правових підстав для стягнення виконавчого збору повторно вже з позивача.

Оскаржуване рішення відповідач обґрунтовує тим, що солідарний обов`язок боржника поширюється на виконання рішення, яке підлягає виконанню, а не на сплату виконавчого збору.

Однак, суд не погоджується з такою позицією, оскільки вона є необґрунтованою і прямо суперечить вищезазначеній ст.27 Закону №1404, яка передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.

Крім того, необґрунтованими, на думку суду, є також посилання відповідача на те, що Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено такої обставини, яка звільняє від сплати виконавчого збору як сплата заборгованості та виконавчого збору солідарним боржником. Позаяк указаним Законом визначено правові підстави, порядок та розмір стягнення виконавчого збору, який залежить від суми, яка фактично підлягає стягненню за виконавчим документом.

Також варто зазначити, що якщо сума боргу підлягає солідарному стягненню, то відповідно і виконавчий збір повинен бути стягнутим з боржників солідарно, оскільки іншого порядку діючим законодавством не передбачено, а стягнення його в такому порядку як визначив відповідач, а саме по 10 % з кожного боржника є порушенням ч.2 ст.27 Закону №1404.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що державним виконавцем неправомірно стягнуто виконавчий збір з позивача у ВП №49496576 в розмірі 200192,05грн.

Водночас, визначаючись щодо позовних вимог, а також обираючи ефективний спосіб поновлення порушеного права позивача суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ході судового розгляду судом встановлено, що державним виконавцем неправомірно стягнуто виконавчий збір з позивача постановою від 26.04.2019р. у ВП №49496576 в розмірі 20192,05грн. Також встановлено, що постановою від 13.05.2019р. відкрито виконавче провадження №5908955.

Позивач, у свою чергу, у поданому позові, просить визнати протиправною постанову відкрито виконавче провадження від 13.05.2019р. №5908955 зі стягнення виконавчого збору. При цьому, у викладі обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги зазначає про неправомірність стягнення з нього виконавчого збору.

Враховуючи те, що оскаржувана постанова є правовим наслідком прийняття державним виконавцем постанови від 26.04.2019р. у ВП №49496576, та зважаючи на вже викладені висновки щодо її неправомірності, виходячи з приписів ст.9 КАС України, а також враховуючи повноваження суду, закріплені в ст.245 КАС України, суд вважає, що є підстави для виходу за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування постанови №49496576 від 26.04.2019р. та постанови від 13.05.2019р. №5908955.

Враховуючи встановлені вище обставини та наведені висновки, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними та скасування вище вказаних постанов.

За таких обставин, суд доходить висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства, враховуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що відповідач не навів належних обґрунтувань щодо стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 10% від суми заборгованості за виконавчим листом №755/12661/14-ц.

Відтак, суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в розмірі 840,80грн., що у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу виконавчої служби м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що 09.12.2019р. між позивачем та адвокатом Мельник С.Г. укладено договір про представництво інтересів та надання правової допомоги б/н (а.с.20).

За умовами договору від 09.12.2019р. адвокат зобов`язується надати послуги, зокрема, з складання позовів та представництво в суді першої інстанції, а клієнт зобов`язується здійснити оплату юридичних послуг представника згідно з цим договором.

Згідно з п.4.1 договору від 09.12.2019р. за послуги довіритель сплачує представнику винагороду за домовленістю згідно додатку до договору та згідно з п.5.1 договору від 09.12.2019р. здійснює попередню оплату в готівковому порядку, до початку виконання робіт за цим договором.

Згідно довідки-акту приймання-передачі виконаних робіт від 23.01.2020р. замовник здійснив перевірку виконаної виконавцем роботи, а саме: складання адміністративного позову та підготовка матеріалів для подачі до суду грудень 2019р.-січень 2020р. - 2,00год. - 1800грн. (ціна за одиницю - 900грн.). Загальна вартість виконаних робіт становить 1800грн.

Поряд із цим, позивачем не надано суду докази, які підтверджують оплату таких послуг.

За таких обставин, суд вважає, що такі витрати на правову допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд вважає, що наразі відсутні підстави для стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні), суд за умовами подання належних доказів, на які позивач посилався у позові може у відповідності до ст.143 КАС України вирішити дане питання в порядку, визначеному статтею 252 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Горюка В.І. від 26.04.2019р. №49496576 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

3. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Герасимович М.І. від 13.05.2019р. №5908955 про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80коп.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 )

Відповідач - Другий відділ державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (вул.Руська, 183, м.Чернівці, 58023; )

Суддя В.О. Кушнір