Справа № 760/25702/19
Суддя: Козленко Г. О.
Дата ухвалення: 2019-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1297/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції, інспектора, лейтенанта поліції Музики Я.В. про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

- скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1482545 від 03.09.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн;

- закрити справу про адміністративне правопорушення;

- стягнути з УПП у м. Києві на користь позивача 768,40 грн витрат на сплату судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції, інспектора, лейтенанта поліції Музики Я.В. про скасування постанови.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 03.09.2019 інспектором відносно позивача було винесено оскаржувану постанову. Також зазначив, що 03.09.2019 о 07:20 позивач на автомобілі рухався по проспекту Перемоги в м. Києві в районі будинку 50 здійснив поворот ліворуч. Після чого без будь-яких законних підстав був зупинений інспектором Музикою Я.В., яка звинуватила позивача в порушенні правил дорожнього руху України та винесла оскаржувану постанову.

Встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення позивачем вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Таким чином, враховуючи, що позивач правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалу про відкриття спрощеного провадження справи відповідач отримав 23.09.2019, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, проте, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, від учасників справи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні не надходили.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті адміністративного позову за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1482545 від 03.09.2019, яка міститься в матеріалах справи, позивач ОСОБА_1 , 03.09.2019 керуючи ТЗ не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 рух по смугах, зі смуги яка вказує рух прямо здійснив поворот ліворуч, чим порушив п.8.4.ґ. ПДР України порушення вимог інформаційно-вказівних знаків.

Згідно п. 8.4.ґ. ПДР України дорожньої знаки - інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, передбачена відповідальність, серед іншого, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Разом з тим, позивач не погоджується з діями відповідача, вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності з порушенням чинного законодавства, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як роз`яснено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відзив не надав, свідків події інспектор не вказав та не клопотав залучити таких осіб до допиту у судовому засіданні. У свою чергу, зміст оскаржуваної постанови не містить посилання на докази, що відповідають вимогам ст.251 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що докази, які б відповідали вимогам ст.251 КУпАП та об`єктивно фіксували обставини вчинення правопорушення саме позивачем - відсутні.

Згідно із ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При винесенні оскаржуваної постанови належним чином, відповідно до вимог ст.280 КУпАП, не перевірено усіх істотних обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, викладені в ній дані не підтверджені належними доказами. Будь-які інші докази про наявність вини позивача у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені принципи випливають із положень ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме порушення вимог інформаційно-вказівних знаків.

Натомість, всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 , порушив вимоги п.8.4.ґ. ПДР України, що стало підставою його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає до задоволення з підстав недоведеності суб`єктом владних повноважень факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» встановлені перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, та коло осіб, звільнених від його сплати.

Нормами даного Закону не передбачено пільги щодо сплати судового збору у справах, предметом яких є оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, аналіз положень ст.287 КУпАП у взаємодії із ч.4 ст.288 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб`єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати державного мита, що справляється за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.

В контексті наведеного, з метою виконання рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року №R(81)7, колегія суддів зазначає, що хоча норми Закону України «Про судовий збір» прямо не встановлюють пільг щодо сплати судового збору у справах про адміністративні правопорушення, вони і не скасовують та не відміняють дію норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, які звільняють від його сплати, а тому вони є чинними та підлягають застосуванню під час вирішення судами питання про відкриття провадження у справі.

Положення ст.ст.287, 288 КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

У відповідності до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №306/17/16-а та від 31 січня 2017 року в справі №298/1232/15-а, який є обов`язковим у застосуванні згідно вимог ст. 244-2 КА України, розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287,288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень.

Закон України "Про судовий збір" не містить положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

Таким чином, якщо чинним законодавством не передбачено сплату судового збору за подання позовної заяви у справах про оскарження постанов в справі про адміністративне правопорушення, то судовий збір не підлягає стягненню з відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи відсутність обов`язку позивача сплачувати судовий збір у даній категорії справ, суд вважає, що й відсутній обов`язок відповідача на відшкодування позивачу зазначених витрат.

Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.2, 8, 9, 69, 71, 77, 162, 243-246, 250 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції, інспектора, лейтенанта поліції Музики Я.В. про скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАВ №1482545 від 03.09.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, за яким постановою серії ЕАВ №1482545 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 03.09.2019, винесеної лейтенантом поліції Музикою Я.В. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн - закрити.

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко