Справа № 360/5044/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року справа №360/5044/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 р. (у повному обсязі складено 21 грудня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/5044/19 (головуючий І інстанції суддя К.Є. Петросян) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі Управління, відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні їй пенсії та зобов`язати відповідача переглянути її заяву щодо призначення їй пенсії з 12.08.2019 року пенсії за вислугу років незалежно від віку як працівнику освіти; вирішити питання судових витрат (а.с. 3-4, 22-24).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі № 360/5044/19 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 21.08.2019 № 3155/2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2019 щодо призначення пенсії, з урахуванням правових висновків суду (а.с. 47-50).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що станом на 01.04.2015 року стаж роботи позивача на посаді працівника освіти з 29.08.1986 року по 28.11.1988 року, з 16.08.1993 року по 31.03.2015 року складає 23 роки 8 місяців 23 дні (необхідно 25 років), що не відповідає нормам чинного законодавства та не дає права на пенсію за вислугу років, як працівнику освіти незалежно від віку.

Станом на 11.10.2017 року стаж роботи позивача на посаді працівника освіти з 29.08.1986 року по 28.11.1988 року та з 16.08.1993 року по 10.10.2017 року складає 26 років 2 місяці 23 дні (необхідно 26 років 6 місяців), що також не відповідає нормам чинного законодавства та не дає права на пенсію за вислугу років, як працівнику освіти незалежно від віку.

За таких обставин управління не мало правових підстав призначити позивачу пенсію за вислугу років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікацйний номер НОМЕР_1 (а.с.5-7).

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 03.09.1986 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 29.08.1986 по 28.11.1988 прийнята старшим піонервожатим Боровської середньої школи; з 29.11.1988 по 15.08.1993 навчалась в Слов`янському державному педагогічному інституті; з 16.08.1993 по 05.02.2019 працювала вчителем початкових класів в середній школі № 19 (зараз Борівський навчально виховальний комплекс (загальноосвітній заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) Сєвєродонецької міської ради Луганської області на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради шостого скликання від 31.03.2015 № 4502); з 01.03.2019 по 06.08.2019 працювала вчителем початкових класів у Борівському навчально виховальному комплексі (загальноосвітній заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) Сєвєродонецької міської ради Луганської області (а.с.8-9).

12.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, додавши: копію паспорту серії ЕН № 075081; копію картки платника податків НОМЕР_1 ; трудову книжку БТ-11 № 3284379; копію диплому КА № НОМЕР_3 від 30.06.1993; копію свідоцтва про шлюб; довідку про роботу в Борівському навчально-виховальному комплексі від 06.08.2019 № 01-19/37; довідку про заробіток для обчислення пенсії від 15.07.2019 № 42 (а.с.31,31 на звороті).

Рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 21.08.2019 № 3155/2019 відмовлено позивачу в призначенні пенсії (а.с.12,13,40,41).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем рішення № 3155/2019 від 21 серпня 2019 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За змістом статті 3 Закону № 1788 право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 7 Закону № 1788 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (ст. 51 Закону № 1788).

За визначенням статті 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема…:

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років…

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (далі - постанова КМУ № 909).

Розділом 1 "Освіта" Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, окреслено, що до закладів освіти відносяться:

- загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи;

- міжшкільні навчально-виробничі комбінати;

- дитячі будинки, дитячі трудові та виховно-трудові колонії, дитячі приймальні пункти і приймальники-розподільники для неповнолітніх, логопедичні пункти і стаціонари, школи-клініки;

- вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади;

- дошкільні навчальні заклади всіх типів;

- позашкільні навчальні заклади;

- бібліотеки;

- дитячі клініки, поліклініки, лікарні, санаторії, диспансери, будинки дитини, дитячі відділення в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань.

Рішенням Конституційного Суду України від 4.06.2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України від 2.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Міністерство соціальної політики наголошує, що на виконання цього Рішення Конституційного Суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII застосовуються без внесених до нього змін законами України № 213 та № 911.

Згідно положень пунктів 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.11.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148 (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсія за вислугу років призначається за зверненнями працівників (у тому числі працівників освіти) з дотриманням умов передбачених Законом № 1788.

Мінсоцполітики зробило висновок про те, що з 4 червня 2019 року (дата прийняття Рішення КСУ) право на пенсію за вислугу років згідно пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» потрібно визначати з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, які були передбачені законодавством станом на 11 жовтня 2017 року, щодо віку визначеного на дату призначення пенсії.

Пенсійний фонд України в листі від 28.08.2019 надав додаткові роз`яснення, та вказав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів освіти незалежно від віку за наявності вислуги років у період:

до 01.04.2015 не менше 25 років;

до 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців;

до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону № 1788).

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як зазначалось раніше, рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 21.08.2019 №3155/2019 відмовлено позивачу в призначенні пенсії. В обґрунтування відмови зазначено, що у позивача недостатньо спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти.

Разом з тим, зі спірного рішення відповідача не вбачається, які періоди стажу позивачу враховано або навпаки не враховано до стажу як працівнику освіти і за якими підставами. Рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. Цитування норм нормативно-правових актів без прив`язки до документів позивача і оцінки їх не є доцільним в даному випадку.

Зміст спірного рішення пенсійного органу є таким, що унеможливлює надання йому правової оцінки.

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні справи не звернув уваги на дані обставини.

Таким чином, позовні вимоги правильно задоволені частково, а саме: рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 21 серпня 2019 року № 3155/2019 скасовано та необхідним є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти з зазначенням періодів обрахування загального та спеціального стажу, а в разі відмови у зарахуванні відповідного періоду відповідачу необхідно вказати правове обґрунтування та документи, які стали підставою для такого рішення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача наявний стаж для призначення пенсії за вислугу років. Колегія суддів вважає, що ця теза може відповідати дійсності, але без співставлення трудової книжки з рішенням пенсійного органу щодо цього питання, враховуючи безмотивність відмови, вирішити позовні вимоги неможливо.

Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Керуючись статями 139, 308, 310, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 р. у справі № 360/5044/19 - змінити.

Абзац третій викласти в наступній редакції: Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2019 щодо призначення пенсії, з урахуванням правових висновків, зазначених в мотивувальній частині постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко