Справа № 750/10916/16-а
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача, які полягають у незаконній відмові провести нарахування та виплату позивачу пенсії на пільгових умовах з 19.02.2016 та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату йому пенсії на пільгових умовах за період роботи в районах Крайньої Півночі з 31.10.1977 по 25.04.1978, з 14.10.1980 по 01.12.1980 з 10.03.1981 по 14.11.1988, з 06.01.1989 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 02.03.1992 зі зниженням пенсійного віку на чотири місяці за кожний повний календарний рік роботи в цих районах відповідно до умов Тимчасової угоди про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення, яка була укладена 15.01.1993 між урядом України та Російської Федерації з часу звернення до відповідача з відповідною заявою, тобто з 19.02.2016, зарахувати стаж роботи з 31.10.1977 по 25.04.1978 на Магаданському заводі будматеріалів до страхового стажу та до стажу роботи в районах Крайньої Півночі, зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 25.08.1975 по 25.08.1977 на Омському моторобудівельному заводі ім. П.І. Баранова, зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 15.11.1988 по 05.01.1989 в кооперативі « Букет », зарахувати в пільговому обчисленні (один рік роботи за один рік і шість місяців) страховий стаж роботи у районах Крайньої Півночі відповідно до п. 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, в матеріалах пенсійної справи позивача наявні документи, які підтверджують, що стаж роботи позивача в районах Крайньої півночі становить 10 років 11 місяців 21 день, що є недостатнім, оскільки норма Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення» від 15.01.1993 вимагає наявність 15 років роботи в районах Крайньої Півночі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено в проведенні нарахування та виплаті пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку з 19.02.2016, оскільки позивач має достатній стаж для призначення даної пенсії та у відповідності до вимог чинного законодавства надав необхідні документи для підтвердження періодів роботи в районах Крайньої Півночі.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач 19.02.2016 звернувся до Чернігівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачає право дострокового виходу на пенсію та пільги при обчислені страхового стажу (один рік роботи за один рік і шість місяців), надавши відповідачу відповідні документи: трудову книжку НОМЕР_1 (а.с. 18-27), архівну довідку архівного відділу адміністрації муніципального утворення Білібінського муніципального району Чукотського автономного округу від 25.07.2007 № Г-593/06-07 (а.с.30-31), архівну довідку обласної державної казенної установи «Державний архів Магаданської області» від 06.06.2016 №Г-12 (а.с. 32).

У відповідь на вказану заяву, відповідач листом № 3337/05 від 18.05.2016 повідомив про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1 Тимчасової Угоди між урядом України і Урядом Російської Федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення», посилаючись на те, що право на пільгову пенсію мають громадяни, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі.

На повторні звернення позивача із аналогічними вимогами відповідач листами № 385/02/Г-7 від 05.07.2016 (а.с. 33) та № 573/02/Г-7 від 12.08.2016 (а.с. 34) відмовляв у зарахуванні позивача стажу роботи в районах Крайньої Півночі в полуторному розмірі.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що станом на 01 січня 1991 року позивач мав пільговий стаж роботи в районах Крайньої Півночі, підтверджений дублікатом трудової книжки та архівними довідками, який складає більш ніж 10 років, тобто достатній для зменшення пенсійного віку на чотири місяці за кожен рік роботи в районах Крайньої Півночі, оскільки пенсійне законодавство дозволяє громадянам, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 7 років 6 місяців, призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку (чоловікам до досягнення 60 років), на чотири місяці за кожний повний календарний рік роботи в цих районах, а також зарахувати цей стаж в полуторному розмірі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Згідно з п. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 1 ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частинами 1, 2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Право на пільгове обчислення стажу для призначення пенсії вперше на законодавчому рівні було закріплено Постановою Ради Міністрів Союзу PCP від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» з відповідними змінами від 22.01.1979. Зокрема в п. 3 цієї постанови зазначено: «Работникам, пользующимся в настоящее время льготами, каждый год работы в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера , до 1 марта 1960 г. засчитывать за два года работы при исчислении стажа для получения пенсии по старости, по инвалидности и за выслугу лет, а после 1 марта 1960 г. - за один год и шесть месяцев работы при исчислении стажа для получения пенсии по старости и по инвалидности».

Тобто особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі рік стажу набутого:

-в період до 1 березня 1960 року зараховується до стажу для призначення пенсії за віком, по інвалідності та за вислугу років за два роки;

-в період з 1 березня 1960 року зараховується до стажу для призначення пенсії за віком та по інвалідності за півтора роки.

Згадані вище пільги щодо обчислення стажу існували до 1 січня 1991 року.

15.01.1993 набула чинності Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Тимчасової угоди: «громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком):

- чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років,

- жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років».

Частина 2 ст.1 Тимчасової угоди встановлює пільги особам, що працювали у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, яким 1 рік роботи зараховується за 9 місяців роботи у районах Крайньої Півночі.

Тобто, Тимчасовою угодою передбачено уточнення щодо пільгового обчислення стажу особам, що працювали у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі відповідно до Постанови 148.

Частиною 3 ст. 1 Тимчасової угоди також встановлено, що у випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Виходячи з умов Тимчасової угоди та згідно п. 5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу PCP, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Отже, зарахування пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі здійснюється відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.

Кратність стажу, як пільга, яка була передбачена Постановою Ради Міністрів Союзу PCP від 10.02.1960 № 148, не застосовується при визначенні тривалості «пільгового» стажу необхідного для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Ця пільга застосовується при обчисленні страхового стажу набутого особою за періоди до 1 січня 1991 року та безпосередньо впливає на збільшення розміру пенсії.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що «пільговий» стаж обчислюється на підставі трудової книжки або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Право на пільгове обчислення стажу підтверджується документами, що засвідчують факт укладання особами трудових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до них строком не менше трьох років, так як законодавством у ті часи було надано право на пільги щодо обчислення стажу роботи лише особам, які укладали строкові трудові договори, не менше ніж на три роки.

Крім Тимчасової угоди, між країнами СНД діє Угода про гарантії прав громадян - учасниць Співдружності незалежних держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992, учасниками якої є Україна і Російська Федерація. У відповідності з Угодою, для встановлення права на пенсію таким громадянам враховують трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР до 13.03.1992 року. Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави на території, якої вони проживають.

Відповідно ст. 14 Закону Російської Федерації «О государственных пенсиях в РФ» в редакції від 20.11.1990 № 340-1: «Пенсия в связи с работой на Крайнем Севере устанавливается: мужчинам - по достижении 55 лет и женщинам - по достижении 50 лет, если они проработали не менее 15 календарных лет в районах Крайнего Севера либо не менее 20 календарных лет в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, и имеют общий трудовой стаж соответственно не менее 25 и 20 лет.

Гражданам, работавшим как в районах Крайнего Севера, так и в местностях, приравненных к районам Крайнего севера, пенсия устанавливается за 15 календарных лет работы на Крайнем Севере . При этом каждый календарный год работы в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, считается за девять месяцев работы в районах Крайнего Севера .

Гражданам , проработавшим в районах Крайнего Севера не менее 7 лет 6 месяцев, пенсия назначается с уменьшением возраста, предусмотренного статьей 10 Закона, на четыре месяца за каждый полный календарный год работы в этих районах. При работе в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, а также в этих местностях и районах Крайнего Севера применяется правило, установленное частью второй настоящей статьи.».

На думку апелянта, стаж роботи позивача в районах Крайньої півночі становить 10 років 11 місяців 21 день, посилаючись на роздруківку розрахунку стажу з пенсійної справи позивача (а.с. 35), що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, апелянт не заперечує правомірність врахування вказаного загального страхового стажу та стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі в період з 14.10.1980 по 01.12.1980, з 10.03.1981 по 14.11.1988, з 06.01.1989 по 31.12.1990, з 01.01.1991 по 02.03.1992, що складає 10 років 11 місяців 21 день.

Втім, позовні вимоги позивача, за своєю суттю, полягають саме у визнанні протиправною відмови відповідача в призначенні пенсії та зобов`язанні його призначити позивачу пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, що передбачено ст. 14 Закону Російської Федерації «О государственных пенсиях в РФ» (з урахуванням Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення), а не в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, передбаченої ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації, з чого виходив відповідач, відмовляючи позивачу з цих підстав.

Таким чином, оскільки ст. 14 Закону Російської Федерації «О государственных пенсиях в РФ» передбачено, що громадянам, які пропрацювали в районах Крайньої Півночі не менше 7 років 6 місяців, пенсія призначається зі зменшенням віку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пропрацювавши в районах Крайньої півночі 10 років 11 місяців 21 день, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 40 місяців, що становить 3 роки 4 місяці та у випадку позивача, на момент звернення до органів пенсійного фонду із заявою від 19 лютого 2016 року його вік становив 57 років, тобто він мав право на призначення йому пенсії за віком.

Щодо посилань відповідача на те, що з 25.08.1975 по 25.08.1987 для зарахування вказаного періоду роботи в Омському моторобудівельному заводі ім. П.І. Баранова до загального страхового стажу немає законних підстав, через відсутність в дублікаті трудової книжки відтиску печатки, який підтверджує запис про звільнення позивача, а для зарахування вказаного періоду позивачу необхідно надати уточнюючу довідку, а також, що період роботи позивача в кооперативі « Букет » з 15.11.1988 по 05.01.1989 для зарахування до загального страхового стажу та стажу роботи в районах Крайньої Півночі немає законних підстав, оскільки в дублікаті трудової книжки текст на відтиску печатки (проставлений після звільнення з роботи) прочитати неможливо, у зв`язку з чим також неможливо визначити місцезнаходження кооперативу «Букет», а саме: область, район, республіка і відповідно, визначити чи розташовувався даний кооператив в районі Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, колегія суддів підкреслює, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначене узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

Апелянт також зазначає, що період роботи в Магаданському заводі будматеріалів з 31.10.1977 по 25.04.1978 для зарахування періоду до загального страхового стажу та стажу роботи в районах Крайньої Півночі немає законних підстав, оскільки в дублікаті трудової книжки в графі 4 (на підставі чого внесено запис) вказана архівна довідка від 16.06.1980, а дану довідку позивачем не надано.

З наведеного колегія суддів зазначає, що вказаний період роботи позивача в Магаданському заводі будматеріалів з 31.10.1977 по 25.04.1978 підтверджується архівною довідкою обласної державної казенної установи «Державний архів Магаданської області» від 06.06.2016 №Г-12, відтак вимога щодо надання позивачем архівної довідки від 16.06.1980 є безпідставною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії позивач досяг відповідного пенсійного віку та мав необхідний загальний та пільговий стаж роботи.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма