Справа № 477/2161/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

10 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 477/2161/18

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І. О.,

суддів - Семенюка Г. В., Шляхтицького О. І.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2019 року про повернення позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Херсона про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції м. Херсона в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо нескладання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП та зобов`язати скласти такий адміністративний протокол.

Останньою ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2019 року позов ОСОБА_1 було повернуто позивачу, з підстав пропуску останнім строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч.2 ст.122 КАС України.

18 березня 2019 року, судом першої інстанції було направлено дану ухвалу позивачу (а.с.71). Але, за закінченням строку зберігання, поштовий конверт повернувся до суду (а.с.72).

09 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою в якій просив повідомити про наслідки розгляду його справи.

Жовтневий районний суд Миколаївської області листом від 18 грудня 2019 року повідомив позивача про те, що 18 березня 2019 року на адресу останнього була направлена ухвала суду від 15 березня 2019 року для відома. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверт повернувся до суду 25 травня 2019 року за закінченням строку зберігання (а.с.75).

Даний лист суду отримано позивачем 24 грудня 2019 року (а.с.76).

08 січня 2020 року позивач повторно звернувся до суду першої інстанції з аналогічною заявою, в якій знову просив повідомити про наслідки розгляду його справи.

Судом першої інстанції знову було повідомлено позивача про наслідки розгляду справи та направлено лист від 16.01.2020 року, який отримано позивачем 23 січня 2020 року (а.с.78, 80).

27 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про видачу копії судового рішення від 15 березня 2019 року та отримав її в цей же день, що ним не заперечується.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 поштою подав апеляційну скаргу, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, з підстав його отримання лише 27 січня 2020 року.

Ознайомившись із даним клопотанням та матеріалами справи, суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити скаржнику у поновленні вказаного строку, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Частиною 2 ст.295 КАС України унормовано, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції прийнята 15 березня 2019 року та 18 березня 2019 року була направлена позивачу, але поштовий конверт повернувся з причини «за закінченням терміну зберігання».

09 грудня 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою в якій просив повідомити про наслідки розгляду його справи. Судом було повідомлено позивача про наслідки розгляду справи, що підтверджується відповідним листом, який останній отримав 24 грудня 2019 року.

Проте, до суду апеляційної інстанції зі скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 06 лютого 2020 року, тобто, з порушенням строку, встановленого ч.1 ст.295 КАС України.

Також, колегія суддів враховує ту обставину, що після отримання відповіді від суду 24 грудня 2019 року, знаючи про стан розгляду справи, ОСОБА_1 лише 08 січня 2020 року повторно звернувся до суду першої інстанції із заявою.

Колегія суддів не може прийняти поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначену апелянтом, а саме те, що ухвалу суду першої інстанції було отримано ним 27 січня 2020 року, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії») (п. 26 Рішення).

ЄСПЛ зазначив, що хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави і у кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Устименко проти України»).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України).

За ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принципи адміністративного судочинства визначені в ч.3 ст.2 КАС України.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (ч.1 ст.370 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. (ч.1 ст.13 КАС України).

Статтею 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін про прийняті рішення в їх справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Таким чином, суд вважає, що, у світлі вказаних позицій ЄСПЛ, вказана апелянтом обставина не може бути виправданою щодо відступу від принципу юридичної визначеності.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відступу від принципу юридичної визначеності, оскільки вказана апелянтом обставина не є особливою та непереборною тим більше, що апелянт знав про існування спору в суді першої інстанції, оскільки є позивачем у справі та повинен був вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Отже, наведена апелянтом обставина не є підставою для поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 298 КАС України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч.1 п.4 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки, зазначена апелянтом причина пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнана неповажною, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без руху та надає строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій необхідно вказати інші причини його пропуску, якщо такі є.

Поряд з цим, апелянтом не надано документ про сплату судового збору.

У разі поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апелянту необхідно сплатити судовий збір у сумі 2102 грн., відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, на зазначений рахунок:

Отримувач коштівУК у м. Одесі/Приморський р-н/22030101/
Код отримувача (код за ЄДРПОУ)38016923
Банк отримувачаКазначейство України (ЕАП)
Код банку отримувача (МФО)899998
Рахунок отримувачаUA1015008
Код класифікації доходів бюджету22030101 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)»
Відомча ознака:« 81» (Апеляційні адміністративні суди)
Призначення платежу *_____ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом_________ (ПІБ чи назва установи).

та надати оригінал квитанції до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 169, 296, 298 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2019 року - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк - 10 днів з дня вручення цієї ухвали, для подачі до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2019 року.

Роз`яснити, що у разі неподання заяви або визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а у разі несплати судового збору, відповідно до ст.169 КАС України, апеляційна скарга буде повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Г. В. Семенюк

суддя О. І. Шляхтицький