Справа № 362/2358/19
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року № 362/2358/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління містобудування ,архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради

про відведення земельної ділянки у власність та зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

І . Зміст позовних вимог

До Васильківського міськрайонного суду Київської області року звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради від 16.11.2018 року №272/01-30;

- зобов`язати Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території

АДРЕСА_1 . Позиція позивача та заперечення відповідача

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач звернулася до Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідачем відповідно до листа №272/-01-30 від 16.11.2018 року відмовлено у погодженні проекту землеустрою, мотивуючи тим, що земельна ділянка згідно координат наданого кадаствого плану наклада/ться на земельну ділянку лоту на проведення земельних торгів. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідач своїм правом надати до суду відзив на позовну заяву, не скористався, будь-яких інших заяв по суті від відповідача до суду не надходило.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 03.07.2019.

03.07.2019 у судове засідання прибув позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Підготовче судове засідання відкладено на 15.08.2019.

26.07.2019 від позивача надійшло клопотання про передачу адміністративної справи за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2019 Матеріали адміністративної справи № 362/2358/19 за позовом ОСОБА_1 до управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради про визнання протиправною відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язати вчинити дії, передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 23.10.2019 відкрите адміністративне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19.11.2019.

19.11.2019 у судове засідання прибув представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи позивач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Підготовче судове засідання, у зв`язку із неявкою позивача, відкладено на 03.12.2019.

03.12.2019 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи сторони не з`явився, явку своїх представників не забезпечили.

Підготовче судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою сторін, на 17.12.2019.

17.12.2019 у судове засідання прибув позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Протокольною ухвалою суду від 17.12.2019 продовжено підготовче судове засідання на 30 днів та призначено наступне підготовче судове засідання на 16.01.2020.

16.01.2020 у судове засідання прибув позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Підготовче судове засідання, у зв`язку із неявкою відповідача, відкладено на 23.01.2020.

23.01.2020 у судове засідання прибув позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Протокольною ухвалою суду від 23.01.2020 закінчено підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 20.02.2020.

20.02.2020 у судове засідання прибув позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач не з`явився, явку свого представника не забезпечив.

Судове засідання відкладено, у зв`язку із неявкою відповідача, на 05.03.2020.

20.02.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

05.03.2020 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи сторони не з`явився, явку своїх представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою суду від 05.03.2020 на підставі ч.3 ст.194, п.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданий Васильківським МВ ГУ МВС України у Київській області 23.12.2009 (а.с.7).

30.03.2018 позивач отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Васильківської міської ради Київської області №07.127-38-VII (а.с.22).

Відповідно до довідки 6-зем від 26.11.2018 виданої ГУ Держгеокадастром у Київській області станом на 01.01.2016 земельна ділянка загальною площею 0,1000 га в АДРЕСА_1 , яка відводиться у власність ОСОБА_1 відноситься до земель «особисті підсобні господарства», шифр рядка - 21, графа - 5 «сільськогосподарські угіддя ріллі» (а.с.23).

18.10.2018 позивач звернулася до ТОВ «Інститут землеустрою «Право на землю» із заявою про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Васильківської міської ради Київської області №07.127-38-VII від 30.03.2018 (а.с.30).

На підставі договору №37/10 від 18.10.2018 ТОВ «Інститут землеустрою «Право на землю» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 (а.с.25-29).

Відділом містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради було розглянуто проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та відмовлено у погодженні, оскільки земельна ділянка згідно координат наданого кадастрового плану накладається на земельну ділянку лоту на проведення земельних торгів (а.с.24).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважаючи його протиправним позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 2, ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землеустрій - це сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил (ст. 181 ЗК України в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 123 Земельного Кодексу України визначення, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 2 статті 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок закріплені у статті 186-1 Земельного кодексу України(тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 вказаної статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами 5 та 6 вказаної норми органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

VI. Оцінка суду

Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок закріплені у статті 186-1 Земельного кодексу України.

Частиною 1 вказаної статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Частиною 2 статті 186-1 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з частинами 5 та 6 вказаної норми органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Системний аналіз вказаних правових норм дає змогу дійти висновку, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою є невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, посилання на які, у разі висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є, в силу вимог вказаних норм, обов`язковими.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справах №810/1336/16 та №806/1430/16, від 18.09.2019 у справі №815/4339/15, від 28.11.2019 у справі №826/18649/15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 820/4149/17 (провадження № 11-759апп18).

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Як встановлено судом під час розгляду справи, підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було рішенням Васильківської міської ради Київської області №07.127-38-VII від 30.03.2018 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , яким надано дозвіл на розроблення такого проекту землеустрою (а.с.22).

На виконання вимог положень ст.118, 186-1 Земельного кодексу вказаний проект землеустрою було подано на погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, а саме Управлінню містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що Відділом містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради було розглянуто проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та відмовлено у погодженні. Підставою для відмови у погодженні стало те, що земельна ділянка, яку пропонується передати у власність гр. ОСОБА_1 , згідно координат наданого кадастрового плану накладається на земельну ділянку лоту на проведення земельних торгів (а.с.24).

Також, суд звертає увагу, що Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З аналізу змісту спірного висновку вбачається, що відповідачем порушено не тільки принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а і положення статті 186-1 Земельного кодексу України, оскільки ним не зазначено у висновку яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації не відповідають положення проекту землеустрою позивача.

Водночас, такої підстави як «земельна ділянка, яку пропонується передати у власність гр. ОСОБА_1 , згідно координат наданого кадастрового плану накладається на земельну ділянку лоту на проведення земельних торгів», Земельним кодексом України не передбачено.

Крім того суд зазначає, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

Оскільки, вказана підстава у висновку відповідача є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України, а інших підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою останнім не було наведено, суд вважає, що спірний висновок є необґрунтованим, а дії відповідача щодо відмови у погодженні проекту землеустрою протиправними.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - погодити проект або ні (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а отже зазначені повноваження не є дискреційними.

Проте, не зважаючи на відсутність за даних обставин дискреційних повноважень у відповідача, суд зауважує, що предметом спору в цій частині є правомірність зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: погодити вказаний проект.

Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Поряд з цим, оцінка правомірності висновку стосувалася лише тих мотивів, які у ньому наведено, тобто не підлягає дослідженню, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для погодження проекту.

Таким чином, у суду відсутні належні правові підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради щодо погодження проекту землеустрою не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин, слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідне клопотання про погодження проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17 (адміністративне провадження № К/9901/43891/18).

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та захистити порушені права позивача шляхом зобов`язання Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правових висновків рішення суду.

VIII. Висновок суду

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VІІ. Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як відповідача у справі.

Позивач сплатила судовий збір у розмірі 768, 40 грн., що підтверджується квитанцією №31 від 18.04.2019 (а.с.1). Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову відділу містобудування та архітектури Васильківської міської ради від 16.11.2018 року №272/01-30.

Зобов`язати Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правових висновків рішення суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування, архітектури та контролю за розвитком інфраструктури Васильківської міської ради (, місцерозташування: 08601, Київська обл., місто Васильків, вул. Шевченка, 6) судові витрати в сумі 576 (пятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення: 10 березня 2020 р.