Справа № 760/16725/19
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1051/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції Пархоменко Інни Григорівни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

10.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції Пархоменко Інни Григорівни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 28 травня 2019 року о 06 годині 06 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Lexus RX350 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 98 км., село Кіпті, Козелецького району, Чернігівської області була зупинена працівниками поліції, а саме інспектором взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції Пархоменко Інною Григорівною. Інспектор УПП повідомив її про порушення п.12.4, 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме у перевищенні швидкісного режиму і показав зафіксовану на приладі швидкість руху 84 км/год, також зазначив, що ОСОБА_1 не мала права керування транспортним засобом, про що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст. 122 КУпАП, ч.2 ст. 126 КУпАП серії ДП18 № 517683 від 28 травня 2019 року.

Позивач посилається на те, що 28 травня 2019 року працівниками поліції було зроблено виїмку посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 24.04.2010 року УДАІ ГУ МВС України в м.Києві. Після цього, 28 травня 2019 року позивачем в територіальному сервісному центрі 8042 регіонального сервісного центру МВС України в м.Києві було отримано довідку № 31/26/42-581, де зазначено, що згідно наявних облікових данних Національної автоматизованої системи МВС України станом на 28 травня 2019 року позивач має право керування транспортними засобами категорії «В», на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 28.04.2010 року. Після надання довідки слідчому СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Клюці Т.М. посвідчення водія серії ААВ275217 від 28.04.2010 року видане на ім`я ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Позивач не погоджується з притягненням її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки нею на прохання поліцейського було надано посвідчення водія, ніяких доказів, які б підтверджували наявність ознак підробки посвідчення на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 28.04.2010 року немає.

Позивач зазначає, що нею не оспорюється факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 517683 від 28 травня 2019 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.2 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

До суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, вимогами КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Також надав суду докази на підтвердження своєї позиції.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28 травня 2019 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.2 ст.126 КУпАП, із застосуванням положень ст.36 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, рухалась зі швидкістю 84 км/год., в населеному пункті при дозволених 50 км/год., перевищила швидкість руху на 34 км/год., чим порушила п. 12.4 ПДР України, та за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим порушила п. 2.1 «а» ПДР України.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху в частині притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та оскаржила винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що Правил дорожнього руху вона не порушувала, доказів, які б підтверджували наявність ознак підробки посвідчення на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 28.04.2010 року немає та працівниками поліції не надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 222 КУпАП надає повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 126 КУпАП працівниками Органів Національної поліції.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи, обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, факт руху автомобіля марки Lexus RX350 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , зі швидкістю 84 км/год, підтверджується відеозаписом, а швидкість руху транспортного засобу зафіксована за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 001134.

З зазначеного відеозапису лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 001134, вбачається, що автомобіль позивача марки Lexus RX350 д.н.з. НОМЕР_1 28 травня 2019 року рухався зі швидкістю 84 км/год, чим перевищила встановлене обмеження швидкості на 34 км/год, порушивши п. 12.4 ПДР України.

Разом з тим, суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 001134 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/-2903-2012 та пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11933.

У відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року №193.

Суд зазначає, що чиним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний ІЛІ LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Згідно з Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 року № 437 вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Крім того, можливість використання виробу "TruCAM LTІ 20/20" виробництва Laser Technology Inc.,США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 2 км/год до 200 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Отже, системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 28 травня 2019 року серії ДП18 № 517683 в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122, ч.2 ст. 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки Територіального сервісного центру 8042 Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві № 31/26/42-581 від 28.05.2019, згідно наявних облікових даних Національної автоматизованої системи МВС України, станом на 28 травня 2019 року, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на управління транспортними засобами категорій «В» (автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія - восьми), на підставі посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 28.04.2010. Стаж керування транспортними засобами категорії «В» з 28.04.2010 року по теперішній час. Відповідно до вимог законодавства України «..національне посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі» (а.с.8).

Також позивач зазначає, що після пред`явлення вищевказаної довідки слідчому СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 28.04.2010 року видане на ім`я ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивача в частині адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке позивачем не оскаржується.

Враховуючи, що на вимогу інспектора УПП позивачем було надано відповідні документи - посвідчення водія, належних доказів щодо відсутності у позивача права керування транспортним засобом на момент складання постанови у відповідача немає, суд вважає, що вина позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП відповідачем не доведена та не підтверджується належними даказами, тому позовні вимоги позивача в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ДП18 № 517683 від 28 травня 2019 року та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП слід задовольнити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 122, 126, 251, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 9, 72-78, 90, 205, 229, 241-246, 250, 251, 257, 262-263, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції Пархоменко Інни Григорівни про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серія ДП18 № 517683 по справі про адміністративне правопорушення від 28 травня 2019 року, винесену інспектором взводу № 2 роти № 2 БУПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції Пархоменко Інною Григорівною, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Усатова