Справа № 300/2482/19
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2020 р. справа № 300/2482/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.,

за участі:

секретаря судового засідання Фолизюк Р.В.,

представника позивача Шевченко Н.П.

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області Соболь О.В.,

представника відповідача Калуської районної державної адміністрації Кравець Л.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, Калуської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення №9 від 30.05.2019 в частині, визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, Калуської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення №9 від 30.05.2019, визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації рішенням №9 від 30.05.2019 протиправно відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2019, а не з 01.03.2016, а тому вказане рішення підлягає до скасування. В свою чергу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті позивачу пенсії за віком за період з 01.03.2016 по 30.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до смт. Велика Новосілка (де виплату пенсії проводило управління Пенсійного фонду України в Новосілківському районі), а згодом до с. Сівка - Войнилівська Калуського району, та стала на облік в Калуському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, як внутрішньо переміщена особа. Проте рішенням №9 від 30.05.2019 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації виплату пенсії їй відновлено з 01.05.2019, у зв`язку з чим пенсію за період з 01.03.2016 по 30.04.2019 пенсійним органом їй не виплачено. Вважає такі дії відповідачів незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 30.05.2019 за № 9 ОСОБА_1 поновлено нарахування пенсії з 01.05.2019. Однак вказане рішення Комісії отримано органом Пенсійного фонду України вже після формування виплатних документів та потреби в коштах на травень 2019 року, а тому виплата пенсії профінансована позивачу в червні 2019 року. Виплата пенсії внутрішньо переміщеній особі за минулий період здійснюється виключно на підставі рішення Комісії, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області позбавлено можливості виплатити пенсію позивачу за період з 01.03.2016 по 30.04.2019. Крім цього, ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено документ про сплату витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Даний документ належним чином не оформлений, а тому такі витрати не підлягають до стягнення на користь позивача.

У відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області позивач зазначила, що пенсійним органом у відзиві не наведено правових підстав, які б свідчили про правомірність відмови позивачу у виплаті заборгованості по пенсії за період з 01.03.2016 по 30.04.2019. Твердження про завищення суми судових витрат є безпідставними, оскільки дана позовна заява та інші документи по даній справі підготовлені адвокатом на високому професійному рівні.

Відповідач Калуська районна державна адміністрація скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що відповідно до статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. ОСОБА_1 03.04.2019 подано заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації, у якій вона вказує, що на обліку, як внутрішньо переміщена особа не перебуває та зазначає останнє місце проживання в м.Зугрес, Харцизького району Донецької області. Однак, у поданій заяві не повідомлено, що вона вже перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа у Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам протоколом від 30.05.2019 відновлено виплату пенсії з 01.05.2019. За пенсійним органом обліковується заборгованість з виплати пенсії позивачу з березня 2016 року по квітень 2019 року в сумі 56 037,93 грн., тобто нарахування пенсії позивачу проводилося у відповідні строки, а отже у Комісії немає підстав для прийняття рішення про відновлення виплати пенсії позивачу з 01.03.2016.

У запереченні на відповідь на відзив Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області вказало, що відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Щодо відшкодуванням витрат на правову допомогу, то позивачем не надано виписок з його банківського рахунку, які підтверджують сплату таких витрат в сумі 7000 грн.

У відповіді на відзив Калуської районної державної адміністрації позивач зазначила, що згідно пункту 12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, а не з першого числа місяця, в якому надійшло подання з територіального органу пенсійного фонду України. Таким чином, рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації, оформленого протоколом №9 від 30.05.2019, є протиправним.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 справу призначено до судового розгляду із викликом сторін.

В судових засіданнях позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві.

Представники відповідачів в судових засіданнях позовні вимоги не визнали і зазначили, що вимоги заявлені в позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд, у відповідності до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.

Згідно довідки від 03.04.2019 № 2606- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 фактично проживає в с. Сівка - Войнилівська, Калуського району, Івано-Франківської області, перебуває на обліку в Калуському відділі Головного управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з 01.05.2019, що підтверджується довідкою від 20.06.2019 № 173 (а.с. 14, зворот а.с. 14).

Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, на заяву позивача про витребування пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області, 04.04.2019 направлено запит до управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман (зворот а.с. 33, 40).

Розпорядженням Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.05.2019 пенсійну справу ОСОБА_1 направлено Калуському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (а.с. 33).

Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації протоколом № 9 від 30.05.2019 відновлено ОСОБА_1 виплату пенсії з травня 2019 року (а.с. 21).

Як наслідок, Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплата пенсії ОСОБА_1 здійснена з 01.06.2019 з подальшими її перерахунками відповідно до норм пенсійного законодавства (а.с 34 - 39).

Однак, як зазначає позивач, пенсію за період з 01.03.2019 по 30.04.2019 її не виплачено, у зв`язку із чим, вона двічі зверталася до пенсійного органу з цього приводу.

Листами від 12.07.2019 за № 876/Є-15 та від 30.07.2019 № ЄФ-1191 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомлено позивачу, що протокол Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації № 9 від 30.05.2019, яким відновлено ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.05.2019 надійшов до органу Пенсійного фонду вже після формування виплатних документів та потреби в коштах на травень 2019 року, а тому виплата пенсії відновлена з червня 2019 року. Додатково повідомлено, що відповідно до п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с. 15, 16)

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно статті 7 вказаного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7.1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365 від 08.06.2016, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності для України з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ураховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Підстави припинення та поновлення виплати пенсії зазначені в статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність, як такі, що є неконституційними на підставі Рішення Конституційного Суду № 25-рп/2009 від 07.10.2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 вищевказаного Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Згідно листа Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28.02.2020 за № 2531/11-17 виплата пенсії позивачу з 01.03.2016 була припинена у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання (лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 875/02-3/34 від 29.02.2016, згідно якого ОСОБА_1 виїхала на непідконтрольну територію) (а.с. 180 - 181).

Однак, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як не підтвердження фактичного проживання.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії.

Суд звертає увагу на пріоритетність застосування вимоги ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому застосування норм Постанов Кабінету Міністрів є безпідставними.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 по зразковій справі № 805/402/18, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

Крім цього, суд зазначає, що ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" гарантує внутрішньо переміщеним особам користування тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і іншим громадянам України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Тому, приймаючи рішення №9 від 30.05.2019 Комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2019, а не з 01.03.2016 за відсутності передбачених законами України підстав, порушила право позивача на отримання пенсії, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

При цьому, посилання Калуської районної державної адміністрації, що позивач не повідомляла про те, що вона вже перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа у Великоновосілківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області є необгрунтованими, оскільки дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.12.2014 № припинено, що підтверджується листом управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області віл 25.02.2020 № 05/955 (а.с. 184).

Як наслідок, слід зобов`язати Комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації прийняти рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016.

Безпідставними є посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області про те, що заборгованість з пенсії може бути виплачена лише на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на даний час не прийнятий, про що зазначено у листах від 12.07.2019 за № 876/Є-15 та від 30.07.2019 № ЄФ-1191.

Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам).

Як наслідок, постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", якою встановлений порядок виплати пенсії за минулий час для внутрішньо переміщених осіб, суперечить положенням статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

За таких обставин, як вже зазначено судом, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо виплати пенсії пенсіонерам, які мають вищу юридичну силу.

В ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд зазначає, що оскільки виплата пенсії позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснена з 01.05.2019 виключно на підставі рішення №9 від 30.05.2019 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації, позов в частині визнання бездіяльності пенсійного органу протиправною до задоволення не підлягає.

Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок протиправних дій Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації, позивач має право на виплату їй пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за період з 01.03.2016 по 30.04.2019.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, Калуської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення №9 від 30.05.2019 в частині, визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання до вчинення дій підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частинами 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Водночас, частиною 9 статті 139 Кодексу визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду договір про надання правової допомоги № 12/07 від 12.07.2019, додаткову угоду № 1 від 03.02.2020, квитанцію № 418602 від 04.02.2020 та акт прийому - передачі послуг № 04/02 від 04.02.2020 з калькуляцією вартості правової допомоги (а.с. 42, 111 - 113).

Відповідно до акту акти прийому - передачі послуг № 04/02 від 04.02.2020, позивачу була надана правова допомога шляхом: консультації (0,5 год - 350 грн.), вивчення та правовий аналіз доказів по справі (1 год - 700 грн.), пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики (0,5 год - 350 грн.), підготовка адміністративного позову та додатків до нього (6 год. - 4 200 грн.), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (0,25 год - 175 грн.), підготовка відповіді на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (0,75 год - 525 грн.), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача Калуської районної державної адміністрації (0,25 год - 175 грн.), підготовка відповіді на відзив Калуської районної державної адміністрації (0,75 год - 525 грн.) Кількість затраченого часу - 10 годин. Розмір гонорару 7000 грн.

За вказані послуги позивачем сплачено адвокату 7000 грн. гонорару, що підтверджується квитанцією № 418602 від 04.02.2020.

Таким чином, у відповідності до наявних в матеріалах справи квитанції, адвокатом та позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 7000 грн.

З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а також враховуючи ту обставину, що судом не встановлено протиправної бездіяльності, дій чи рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, згідно ч. 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суми витрат зі сплати правничої допомоги підлягають стягненню з Калуської районної державної адміністрації в розмірі 3500 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації №9 від 30.05.2019 в частині дати відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2019.

Зобов`язати Комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Калуської районної державної адміністрації ( вул.Шевченка, 6, м. Калуш, Івано-Франківська область) прийняти рішення про відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 01.03.2016.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком за період з 01.03.2016 по 30.04.2019.

Стягнути з Калуської районної державної адміністрації ( вул.Шевченка,6, м. Калуш, Івано-Франківська область) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правничу (правову) допомогу.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.

Рішення складене в повному обсязі 10 березня 2020 р.