Справа № 240/11443/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови йому в зарахуванні в пільговому обчисленні стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі при призначенні пенсії на пільгових умовах та щодо застосування обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 при обчисленні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 26.07.2019 перерахунок трудового стажу ОСОБА_1 в пільговому обчисленні, зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців, за період роботи з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року за стаж роботи в районах Крайньої Півночі, а також виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 26.07.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням розміру заробітної плати із включенням сум районного коефіцієнта 1,7 та північної надбавки 1,5 на підставі довідки про заробітну плату №01-39/1980 від 12.12.2007, виданої ВАТ "Варьеганнефтегаз", та архівної довідки №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018 року за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року і виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 26.07.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , знявши обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року при обчисленні його пенсії і виплатити недоотримані ним суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 2018 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом з тим, позивач зазначає, що при призначенні йому пенсії відповідач протиправно не зарахував в пільговому обчисленні до його страхового стажу періоду його роботи з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року в районах Крайньої Півночі, а також не врахував при визначенні розміру його пенсії, отриманої ним за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року заробітної плати, зазначеної в довідці №01-39/1980 від 12.12.2007, виданій ВАТ "Варьеганнефтегаз", та в архівній довідці №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018, виданій ПАТ "Варьеганнефтегаз". Крім того, на переконання позивача відповідач протиправно застосував при визначенні розміру його пенсії коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6. З огляду на зазначене, позивач вважає, що вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області порушують його право на належне пенсійне забезпечення, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі 26 листопада 2019 року було надіслано на адресу місцезнаходження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав 28 листопада 2019 року (а.с.32).
24 січня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами. Таку позицію відповідач аргументував тим, що період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року не був врахований у зв`язку з відсутністю письмового трудового договору, в якому обумовлено термін дії та пільги, які отримував працівник, або інших документів, які підтверджують право на пільги працівника, що працював в районах Крайньої Півночі. Натомість, щодо довідок про заробітну плату №01-39/1980 від 12.12.2007 та №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018 відповідач повідомив, що вказані довідки не підтвердженні первинними документами та містять суперечливу між собою інформацію про заробітну плату позивача за один і той же період, що й стало підставою для відмови позивачу у врахуванні зазначеної в них заробітної плати при визначенні розміру його пенсії. Зважаючи на вищезазначене відповідач вважає, що діяв відповідно до чинного законодавства, а тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.48-52).
Судове засідання, призначене на 27 січня 2020 року, було відкладено на 10 лютого 2020 року, у зв`язку з надходженням до суду відповідного клопотання від позивача про відкладення розгляду справи (а.с.104).
10 лютого 2020 року до суду з`явився позивач - ОСОБА_1 . Натомість, представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Враховуючи наявність у справі клопотання представника відповідача від 10.02.2020 (вх.№3214/20) про розгляд справи у порядку письмового провадження, судове засідання було проведено за відсутності представника відповідача.
Під час судового засідання позивач заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Після з`ясування позиції позивача та дослідження наявних у справі доказів, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було винесено протоколу ухвалу, занесену до протоколу судового засідання від 10.02.2020, про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Судом встановлено, що починаючи з 16.10.2018 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та на даний час перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Пенсія позивачу були призначена виходячи із загального страхового стажу в розмірі 37 років 6 місяців та 16 днів (а.с.69) та з розрахунку заробітної плати, отриманої ним за період з 01 липня 2000 року по 30 вересня 2018 року.
Натомість, період роботи позивача з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року в "Специализированном управлении механизированых работ Варьеганского управления буровых работ производственного обьединения Нижжневартовскнефтегаз", яка знаходилось в м.Радужний Ханти-Мансійського автономного округа Тюменської області, не був зарахований відповідачем страхового стажу ОСОБА_1 в кратному обчисленні, як період роботи в районах Крайньої Півночі, а отримана ним у вказаний період заробітна плата, зазначена в довідці №01-39/1980 від 12.12.2007, виданій ВАТ "Варьеганнефтегаз", та в архівній довідці №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018, виданій ПАТ "Варьеганнефтегаз", не була врахована при визначенні розміру його пенсії.
Вказані обставини стали предметом спірних правовідносин в даній справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Статтею 5 Угоди "Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення" від 13 березня 1992 року, яка Україною підписана, встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угоди.
Статтею 3 тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року, дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації "Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях" від 19 лютого 1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.
Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом "д" статті 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 10 лютого 1960 року працівникам, що переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надається додатково пільга зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що надає право на отримання пенсії через старість і по інвалідності.
Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року № 1908-VII передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років, а також встановлено надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Відповідно до частини 2 пункту 2 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Президії Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, пільги, передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 р. та статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 р., надаються додатково працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), при умові укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 530/п-28 від 16 грудня 1967 року період роботи у зазначених місцевостях зараховувався до загального трудового стажу у наступному порядку: за період з 01 березня 1960 року - один рік роботи зараховувався за один рік і 6 місяців; за період з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 року один рік роботи зараховувався за два роки, якщо робітник мав право на пільги у відповідності з Указом Президії Верховної Ради СРСР від 01 серпня 1945 року. Пільгове обчислення трудового стажу відповідно до зазначених Указів поширювалось лише на робітників, які уклали письмові трудові договори про роботу на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях, на підставі документів (трудової книжки, довідки), які б стверджували право на пільги. Таким документом був і письмовий договір, який укладався із робітниками і службовцями, що прибували для роботи на Крайню Північ.
Таким чином, документами, які підтверджують роботу особи на Крайній Півночі та прирівняних місцевостях та які надають право на обчислення стажу роботи на пільгових умовах є трудовий договір, трудова книжка або довідка.
При цьому, для здійснення обчислення стажу на пільгових умовах є достатнім наявність одного із вказаних документів.
Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 серпня 2019 року по справі №750/1717/16-а зазначив, що : Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967 та Постановою № 148.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також, ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року по справі №396/153/17 зазначено, що : … з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Під час розгляду справи судом було досліджено трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 (а.с.12-15) та з її змісту встановлено, що в період з 18.10.1982 по 03.12.1982 він працював електрозварювальником 4 розряду в Комі АРСР, а в період з 16.02.1983 по 11.05.1992 він працював спочатку електрозварювальником ручного зварювання, а потім водієм в "Специализированном управлении механизированых работ Варьеганского управления буровых работ производственного обьединения Нижжневартовскнефтегаз", яка знаходилось в м.Радужний Ханти-Мансійського автономного округа Тюменської області.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року (далі - Перелік №1029).
Відповідно до зазначеного Переліку №1029 до районів Крайньої Півночі в Комі АРСР відносяться лише міста Воркута та Інга з територіями, що знаходяться в адміністративному підпорядкуванні їхніх рад народних депутатів, Північно-Єнісейський і Туруханський райони.
З огляду на зазначене, період роботи позивача з 18.10.1982 по 03.12.1982 електрозварювальником в Комі АРСР не може бути зарахований до робити в Районах Крайньої Півночі.
Натомість, м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округа Тюменської області відповідно до Переліку №1029 належить до районів Крайньої Півночі.
Крім того, період роботи позивача з 16.02.1983 по 11.05.1992 в "Специализированном управлении механизированых работ Варьеганского управления буровых работ производственного обьединения Нижжневартовскнефтегаз", яке знаходилось в м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округа Тюменської області, що є районом Крайньої Півночі, підтверджується також архівною довідкою ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1979 (а.с.24).
При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії, позивачем наданавалась відповідача копія трудової книжки та копія архівної довідки ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1979.
За встановлених обставин, коли факт роботи позивача в період з 16.02.1983 по 11.05.1992 в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, які також безпосередньо кореспондуються з записами у відповідних довідках, суд, з урахуванням пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", приходить до висновку, що період роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 16.02.1983 по 01.01.1991 підлягає пільговому зарахуванню до його стажу з розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.
В частині доводів представника відповідача щодо здійснення позивачем роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на підставі наказів, а не на підставі трудових договорів, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Аналогічні положення містились у статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09 грудня 1971 року.
Відтак, наявність у трудовій книжці відомостей про наказ, яким оформлено трудові відносини з працівником, узгоджується з вимогами чинного законодавства та не може слугувати підставою для здійснення розрахунку пенсії без врахування наявних пільг.
За вказаних обставин, суд робить висновок, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до стажу позивача у пільговому обчисленні (з урахуванням кратності) періоду роботи позивача з 16.02.1983 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі з підстав відсутності письмового трудового договору є протиправними.
Таким чином, враховуючи, що період роботи позивача з 16.02.1983 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі, повністю підтверджується трудовою книжкою та архівною довідкою ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1979, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на зарахування вказаного періоду роботи із розрахунку один рік за один рік шість місяців, а отже й має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обрахунку стажу роботи.
При цьому, оскільки протиправні дії відповідача щодо не зарахування до стажу позивача з урахуванням кратності періоду його роботи з 16.02.1983 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі, мали місце в момент призначення позивачу пенсії - 16.10.2018, то з саме з цієї позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням пільгового обрахунку стажу роботи в районах Крайньої Півночі.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо врахування при визначенні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року, зазначеної в довідці №01-39/1980 від 12.12.2007, виданій ВАТ "Варьеганнефтегаз", та в архівній довідці №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018 року, суд зазначає наступне.
З наявної у матеріалах справи копії пенсійної справи ОСОБА_1 судом встановлено, що пенсія позивача була обчислена із заробітної плати за період з 01 липня 2000 року по 30 вересня 2018 року.
Вордночас при зверненні за призначенням пенсії позивачем надавалась архівна довідка від 12.12.2007 №01-39/1980, видана ОАО «Варьегеннефтегаз, про розмір отриманої ним заробітної плати за період з 1986 по 1990 роки (а.с.71).
Однак, вказана довідка не була взята до уваги при визначенні розміру пенсії позивача, оскільки перевіривши зазначену в ній інформацію відповідач встановив, що в довідці не вказано, в які грошовій одиниці, зазначені суми виплаченої позивачу заробітної плати.
Відповідно до п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок №22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Реалізуючи визначені в п.4.2 Порядку №22-1 повноваження, Коростенське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося з листом від 07.09.2018 №7674/02.1 до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округу, в якому просило перевірити достовірності даних, вказаних в архівній довідці від 12.12.2007 №01-39/1980, виданій ОАО «Варьегеннефтегаз, а також просило надати нову довідку про заробітну плату ОСОБА_1 , з вказівкою грошової одиниці, а у разі неможливості надати таку довідку, просило надіслати завірені копії особових рахунків (а.с.80).
25.10.2018 за вх. №7863/03 на Коростенського об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов лист Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Радужний Ханти-Мансійського автономного округу від 02.10.2018 за вих. № 445645/18, в якому зазначалось, що відповідно до запиту управління від 07.09.2018 за вих.№ 7674/02.1 на адресу ПАО «Варьєганнефтегаз» був направлений відповідний запит для вирішення запиту управління по суті безпосередньо підприємством (а.с.81).
В подальшому, 06 листопада 2018 року за вх. №8114/05 на адресу Коростенського об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов лист ПАО «Варьєганнефтегаз» від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1702 (а.с.82) до якого було додано нову архівну довідку від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770 про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 1986 по 1990 роки із вказівкою на грошової одиниці, в яких вона виплачувалась (а.с.83).
Крім того, у вищезазначеному листі ПАО «Варьєганнефтегаз» повідомило Коростенського об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про неможливість надання копій усіх особових рахунків за період з 1986 по 1990 роки у зв`язку зі зношеним станом справ та великим розміром відомостей про нарахування заробітної плати (а.с.82).
Однак, у зв`язку з тим, що в раніше виданій довідці від 12.12.2007 №01-39/1980 були наявні відмінності в зазначених за 1986 рік сума, ПАО «Варьєганнефтегаз» на адресу управління були надіслані особові рахунки за січень, квітень, вересень 1986 року, січень 1987 року, червень, грудень 1988 року, травень 1989 року та травень 1990 року (а.с.83-96).
26 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсії із врахуванням заробітної плати за період з 1986 по 1990 роки, зазначеної в довідках ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1980 та ПАО «Варьєганнефтегаз від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770 (а.с.98).
Розглянувши вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняло рішення від 31.07.2019, яким відмовило позивачу у перерахунку пенсії відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням заробітної плати за період з 1986 по 1990 роки, зазначеної в довідках ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1980 та ПАО «Варьєганнефтегаз» від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770 (а.с.99).
Підставою для прийняття такого рішення стало те, що довідка про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу може бути врахована при визначенні розміру пенсії лише у разі підтвердження її змісту первинними документами. Натомість, у пенсійній справі ОСОБА_1 наявні дві довідки про заробітну плату за період з січня 1986 року по грудень 1990 року: від 12.12.2007 №01-39/1980 де не зазначено в яких одиницях вказана заробітна плата, та від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770. Однак, обидві довідки містять розбіжності, а первинні документи додані не по кожному місяцю де є розбіжності. У зв`язку з цим, відповідач прийшов до висновку, що взяти вказані довідки до уваги не можливості.
На погоджуючись із врахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року, зазначеної в довідці №01-39/1980 від 12.12.2007, виданій ВАТ "Варьеганнефтегаз", та в архівній довідці №01-39-ВНГ-1770 від 18.10.2018 року, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини в цій частині, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно із пунктом 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
З аналізу вищезазначених норми вбачається, що обов`язковою умовою для врахування при визначені розміру пенсії довідки про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу є підтвердження первинними документами, зазначеної в такій довідці інформації про розмір отриманої заробітної плати.
Дослідивши під час розгляду справи довідку про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 1986 по 1990 роки від 12.12.2007 №01-39/1980, видану ОАО "Варьеганнефтегаз" та від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770, видану ПАО «Варьєганнефтегаз», суд встановив, що у вказаних довідках за один і той самий період зазначені різні суми отриманої заробітної плати, що свідчить про суперечливість інформації вказаної в них.
Пунктами 2.1 та 4.2 Порядку №22-1 органам Пенсійного фонду України надано право проведення перевірки відповідності змісту довідки про заробітну плату первинним документам на підставі яких вони видані.
Матеріалами справи підтверджено, що з метою перевірки відповідності змісту зазначених довідок про заробітну плату первинним документам, на підставі яких вони видані, відповідач звертався до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м.Радужний Ханти-Мансійського автономного округу із запитом, в якому просив надіслати завірені копії особових рахунків із заробітною платою ОСОБА_1 за період з 1986 по 1990 роки.
Однак, у відповідь на вказаний запит ПАО «Варьєганнефтегаз» надіслало на адресу управління лише особові рахунки за січень, квітень, вересень 1986 року, січень 1987 року, червень, грудень 1988 року, травень 1989 року та травень 1990 року (а.с.83-96).
Дослідивши їх зміст, суд встановив, що зазначені у них суми отриманої позивачем заробітної плати співпадають із сумами за відповідні місяці, що зазначені в довідці від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770, виданій ПАО «Варьєганнефтегаз», що свідчить про підтвердження первинними документами лише заробітної плати ОСОБА_1 за періоди: січень, квітень, вересень 1986 року, січень 1987 року, червень, грудень 1988 року, травень 1989 року та травень 1990 року. Натомість заробітна плата за інші періоди, що включені в довідку ПАО «Варьєганнефтегаз» від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770, не підтвердженні первинними документами. Так само як і не підтверджена первинними документами про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 1986 по 1990 роки від 12.12.2007 №01-39/1980, видану ОАО "Варьеганнефтегаз".
Оскільки обов`язкова умовою для врахування при визначені розміру пенсії довідок про заробітну плату ПАО «Варьєганнефтегаз» від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770 та ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1980, а саме підтвердження зазначеної в них інформації про заробітну плату первинними документами, в даному випадку не дотримана, то суд приходить до висновку, що відмовляючи у врахуванні зазначених довідок при визначені розміру пенсії ОСОБА_1 , відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зняття обмеження коефіцієнтів заробітної плати 5,6 позивача за період з 18 жовтня 1982 року по грудень 1990 року при обчисленні його пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2 ст. 41 Закону №1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що обмеження у вигляді застосування коефіцієнту 5,6 розміру середньої заробітної плати застосовується у випадку врахування до заробітної плати для обчислення пенсії, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом.
Однак, під час розгляду справи судом було безспірно встановлено, що пенсія позивача була обчислена із заробітної плати за період з 01 липня 2000 року по 30 вересня 2018 року, при цьому довідки про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року, а саме довідка про заробітну плату ПАО «Варьєганнефтегаз» від 18.10.2018 №01-39-ВНГ-1770 та довідка ОАО "Варьеганнефтегаз" від 12.12.2007 №01-39/1980, при визначенні розміру його пенсії враховані не були, а тому і обмеження коефіцієнтом 5,6 до нього не застосовувалось.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними, а тому вони не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Натомість відповідачем не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до стажу позивача у пільговому обчисленні (з урахуванням кратності) періоду його роботи з 16.02.1983 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі.
Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З наявної у матеріалах справи квитанцій від 02.11.2019 та від 16.11.2019 вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні з даним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1536,00 гривень.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 гривень.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович