Справа № 320/7265/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року № 320/7265/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Поліщук Олени Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця Поліщук Олени Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено встановлений порядок та умови відкриття виконавчого провадження, які передбачені чинним законодавством, що порушено права позивача. Зазначає, що відповідач відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.01.2020.

Судове засідання яке призначено на 09.01.2020 відкладено на 17.02.2020 у зв`язку з неналежним повідомленням сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, у зв`язку з тим, що виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Стверджує, що на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачалася вимога стягувача надавати документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця вважав, що постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що винесена без порушень та з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що у боржника наявні відкритті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», юридична адреса якого м. Київ, що територіально належить до виконавчого округу м. Києва.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що доказів наявності у боржника майна (грошових коштів) у м. Києві виконавцю стягувач не надав. Отже, у виконавця не було жодних підстав вважати, що боржник має майно на території м. Києва та відповідно були відсутні повноваження відкривати виконавче провадження. Позивач стверджує, що відповідач, всупереч чинного законодавства України прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача), а також місцезнаходження заставного майна в іншому виконавчому окрузі, про що зазначено в виконавчому написі, договорі застави майна та у самій постанові про відкриття виконавчого провадження.

В судове засідання призначене на 17.02.2020 сторони не прибули. Позивач подала клопотання в якому просила подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданим клопотанням позивача та на підставі ст. 205 КАС України судом вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За заявою ТОВ «Кредитні Ініціативи» приватним нотаріусом КМНО Чуловським Володимиром Анатолійовичем 22 червня 2015 року за №6927 було вчинено виконавчий напис відповідно до якого звернено стягнення на предмет застави - автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № АІС 161546 виданого 03 серпня 2007 року Вишгородським МРЕВ ДАІ Київської області.

Зазначене рухоме майно на підставі Договору застави, посвідченого 07 серпня 2007 року, приватним нотаріусом КМНО Дмитренко В.M., за реєстром №4892, було передано у заставу забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 11.12.2010 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 зареєструвала ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила своє прізвище на ОСОБА_1 .

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Поліщук О.В. з заявою від 27.11.2019 №1032/19, яка зареєстрована 11.12.2019 про примусове виконання рішення. Товариство просило негайно відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого напису №6927 від 22.06.2015 вчиненого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А. звернути стягнення на транспортний засіб ОСОБА_1 марки PEUGTOT, моделі PARTNER TOTEM, типу універсал, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2007, сума заборгованості становить 648695,27 грн.. В заяві товариство також повідомило виконавця, що у боржника наявні відкриті рахунки в м. Києві.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №60854267 від 11 грудня 2019 року, що винесена приватним виконавцем виконавчого округа м. Києва Поліщук О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за виконавчим документом у розмірі 648695,27 грн. та основну винагороду приватному виконавцю у розмірі 64869,53 грн.

В даній постанові зазначено, що стягнення здійснюється за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, а саме марки PEUGTOT, моделі PARTNER TOTEM, типу універсал, номер шасі (кузова, рами) VIN НОМЕР_1 , сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2007, заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 17.12.2012 по 01.05.2015.

Також 11.12.2019 відповідачем було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виконавчого комітету Вишгородської міської ради №28 від 02.01.2020 позивачка - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.07.1982 по теперішній час.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що відповідачем порушено вимоги частини 2 статті 24 ЗУ "Про виконавче провадження" шляхом прийняття до виконання виконавчого документа не за місцезнаходженням боржника та не за місцезнаходженням майна боржника.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено ЗУ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закон №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIIІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі Закон №1403-VIII ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону №1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються, зокрема, виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною 1 статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1403-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIIІ передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Згідно з пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою.

Як встановлено судом з матеріалів справи, місце реєстрації та проживання позивача є м. Вишгород, Київської області.

Крім того, місце реєстрації предмета застави - транспортного засобу, що вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження, - є місто Вишгород Київської області, про що зазначено у виконавчому написі та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно даних Єдиного реєстру приватних виконавців України, приватний виконавець Поліщук О.В. здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі м. Київ.

Майна та/або грошей на банківських рахунках, які б знаходились у виконавчому окрузі «м. Київ», в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, позивач не має, і як вже встановлено судом, місце проживання боржника, і місце знаходження предмету застави - місто Вишгород Київської області, тому не відноситься до території виконавчого округу «м. Київ».

Що стосується наявності у позивача рахунку в банківській установі, яка територіально знаходяться в м. Києві, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшов висновку, що відкритий рахунок у банку є об`єктом права власності.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону №1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти, не залежно від того, зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отримані у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

При цьому, якщо законодавець у Законі №1404-VIII вживає термін «майно», поширюючи його значення на «кошти», то термін «кошти» відображається в дужках чи пов`язується змістом у відповідному реченні.

Натомість у частині 2 статті 24 Закону №1404-VIII термін «майно» вжито без вказівки про кошти.

Крім того, суд звертає увагу, що стягувачем не було надано приватному виконавцю доказів, які б підтверджували що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на банківських рахунках у «м. Київ».

Суд зазначає, що у разі наявності у позивача (боржника) майна та/або грошей на банківських рахунках у м. Києві, то приватний виконавець не мав би права відкривати таке виконавче провадження, оскільки виконавчий документ (виконавчий напис) стосується лише предмету застави, а не всього майна позивача (боржника), і передбачає задоволення вимог стягувача лише шляхом отримання коштів від реалізації предмета застави.

Таким чином, приватний виконавець мав би право відкрити виконавче провадження за місцем проживання, перебування боржника, або місцем знаходження предмета застави.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 924/789/18 - «Зі змісту наведених норм Суд доходить висновку, що виконавчий напис нотаріуса щодо звернення стягнення на майно боржника (заставодавця) на користь стягувана (кредитора, заставодержателя) розповсюджує свою дію та має відповідні правові наслідки лише щодо конкретно визначеного майна боржника (відомості про які зазначаються у виконавчому написі), та не розповсюджує свою дію на інші види майна або грошові кошти, належні боржнику; не розповсюджує свою дію та не має правових наслідків для інших осіб, ніж ті, що визначені у виконавчому написі як стягувач і боржник».

Таким чином, наявність іншого майна боржника не може бути ані підставою для вибору приватного виконавця за територіальним принципом, ані предметом для задоволення вимог стягувана за рахунок такого майна, оскільки воно не визначено вказаним вище виконавчим написом приватного нотаріуса.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна у розумінні вимог частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів, що відповідачем і не досліджувалося, а трактувалося як "місце реєстрації центрального офісу банківської установи".

На думку суду, положення частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна з метою його опису та примусової реалізації. Натомість, арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку. Окрім цього, таке застосування відповідачем частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII взагалі нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві.

З огляду на зазначене, на думку суду, частина 2 статті 24 Закону №1404-VIII не поширює свою дію на грошові кошти, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Також необхідно зазначити, що саме існування відкритих банківських рахунків не підтверджує факту перебування на цих рахунках грошових коштів.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчий напис від 22.06.2015 № 6927 з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в них достовірної інформації про місцезнаходження боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2019 № 60854267 підлягає скасуванню.

Суд не погоджується з твердження відповідача: «що на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження Інструкцією з організації примусового виконання рішень не передбачалася вимога стягувача надавати документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках або інших фінансових установах) знаходяться на території на яку поширюється компетенція державної виконавчої служби , або в межах виконавчого округу приватного виконавця», оскільки місце виконання рішення, згідно з пунктом 10 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, визначається відповідно до вимог встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо стягувач пред`явив виконавчий документ не за місцем вчинення виконавчих дій , у такому випадку виконавець повинен прийняти рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, оскільки стягувачем порушено норму п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.

У випадку пред`явлення виконавчого документа на виконання за місцем знаходження майна боржника, стягувач, разом із заявою про прийняття виконавчого документа на виконання, повинен надати докази про належність майна боржнику та докази про місцеперебування належного боржникові.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів на обґрунтування правомірності своїх дій, і не довів правомірності оскаржуваної постанови від 11.12.2019 № 60854267, а тому останнє підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 11.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60854267, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Поліщук Оленою Володимирівною при примусовому виконанні виконавчого напису № 6927, виданого 22.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця Поліщук Олени Володимирівни судові витрати у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.