Справа № 200/4446/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року справа №200/4446/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (повне судове рішення складено 21 жовтня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4446/19-а (суддя в І інстанції Кочанова П.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» (далі - ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області, податковий орган), в якому просило суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області № від 11.12.2018 (далі - Спірне податкове повідомлення-рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» було отримано Спірне податкове повідомлення-рішення про зобов`язання сплатити штраф за затримку сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість, проте погашення грошових зобов`язань було здійснено шляхом самостійного зарахування контролюючим органом грошових коштів платника в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного позивачем у платіжних дорученнях, що були подані на виконання до банківських установ в період, за який проведено перевірку. Зауважив, що на підставі декларацій з ПДВ податковим органом вносилися зміни до інтегрованої картки ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», у тому числі шляхом врахування від`ємного значення податкового зобов`язання за один звітний період, як погашення грошового зобов`язання за інший звітний період із одночасним нараховуванням штрафних санкцій.

Позивач вважав, що дії ГУ ДФС у Донецькій області не відповідають діючому законодавству, а Спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним і таким, яке підлягає скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що камеральну перевірку з питань своєчасної сплати податку на додану вартість проведено у відповідності до приписів статей 75, 76 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в тому числі з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу. У акті камеральної перевірки зафіксовані порушення строків сплати узгодженого грошового зобов`язання з ПДВ з 30.05.2017 по 25.10.2018, при цьому, починаючи з 01.01.2015 сплата ПДВ здійснюється відповідно вимог статті 2001 «Електронне адміністрування податку на додану вартість» розділу V Кодексу, станом на 01.05.2017 в інтегрованій картці ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з податку на додану вартість обліковувалась заборгованість в сумі 143 901,24 грн., що виникла після 14.04.2014. У зв`язку із наявністю у ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» податкового боргу, перераховані суми ПДВ з рахунка платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість до бюджету згідно платіжного доручення № 59226950 від 25.10.2018 у сумі 59 169 грн. зараховано в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України. Апелянт наголосив, що таким фактичним обставинам судом першої інстанції не надано належної оцінки, що призвело до неправильного вирішення спірних правовідносин.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Спершу слід зазначити, що відповідачем до канцелярії апеляційного суду подано клопотання відповідача про заміну сторони Головного управління ДФС у Донецькій області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Донецькій області у зв`язку з тим, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 прийнято рішення реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби, у тому числі Головне управління ДФС у Донецькій області.

Колегія суддів вважає таке клопотання обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне

Податковим органом 20.11.2018 складено акт № 621/05-99-43-03 «Про результати проведення камеральної перевірки ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковому повідомленню-рішенню № від 27.09.2017, згідно податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2017 року (№ від 17.05.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року (№ від 16.06.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року (№ від 18.07.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2017 року (№ від 16.08.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року (№ від 18.09.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року (реєстр. № від 17.10.2017), податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року (№ від 16.11.2017)», відповідно до якого позивачем порушено терміни сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість, а саме, за:

- податковою декларацією з ПДВ за квітень 2017 року (№ від 17.05.2017), кількість днів затримки - 513 днів, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 3273,00 грн., нарахований штраф - 654,60 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року (№ від 16.06.2017), кількість днів затримки - 482 дні, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 8708,00 грн., нарахований штраф - 1741,60 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року (№ від 18.07.2017), кількість днів затримки - 452 дні, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 13363,00 грн., нарахований штраф - 2712,60 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2017 року (реєстр. № від 16.08.2017), кількість днів затримки - 421 день, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 9620,00 грн., нарахований штраф - 1924,00 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2017 року (реєстр. № від 18.09.2017), кількість днів затримки - 390 днів, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 6652,00 грн., нарахований штраф - 1330,40 грн.;

- податкового повідомлення-рішення (форма «Ш») № від 27.09.2017, кількість днів затримки - 381 день, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 3527,20 грн., нарахований штраф - 705,44 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2017 року (реєстр. № від 17.10.2017), кількість днів затримки - 360 днів, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 7055,00 грн., нарахований штраф - 1407,00 грн.;

- податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року (реєстр. № від 16.11.2017) кількість днів затримки - 329 днів, розмір штрафу - 20%, сума сплати - 2366,55 грн., нарахований штраф - 473,31 грн. (а.с.73).

11 грудня 2018 року на підставі акту камеральної перевірки від 20.11.2018 №321/05-99-43-03 відповідачем прийняте Спірне податкове повідомлення-рішення, яким за затримку на 329, 360, 381, 381, 381, 381, 381, 381, 381, 390,421, 452, 482, 513 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 54 744,75 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 10 948,95 грн. (а.с.8), яке було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. За результатами розгляду скарги фіскальним органом 27.02.2019 прийнято рішення № 9542/6/99-99-11-06-01-25, відповідно до якого Спірне податкове повідомлення-рішення - залишено без змін, а скарга - без задоволення (а.с.10-12).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад порушення, за яке може бути передбачена відповідальність за статтею 126 ПК України, оскільки факт своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань за спірний період підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем було порушено порядок проведення перевірки податкової звітності, а саме проведено камеральну перевірку, що призвело до порушень з боку податкового органу принципу верховенства права.

З такими висновками не погоджується колегія суддів, та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПК України, погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 38.2 ст. 38 ПК України, сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Зокрема, за визначенням п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктами 57.1 та 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 36.1 ст. 36 ПК України, визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 54.1 ст. 54 Кодексу визначено, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідальність за несплату узгодженої суми податкового зобов`язання передбачена статтею 126 ПК України. Відповідно до вимог до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем подано звітні податкові декларації:

- за звітний (податковий) період квітень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 9003,00 грн., декларацію подано 17.05.2017 (а.с.38-39), декларація з податку на додану вартість за квітень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 17.05.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 37), 13 травня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за квітень 2017 року у розмірі 9005,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 166 (а.с.96);

- за звітний (податковий) період травень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 8708,00 грн., декларацію подано 16.06.2017 (а.с.41-42), податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 16.06.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 40), 13 червня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за травень 2017 року у розмірі 9970,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 215 (а.с. 97);

- за звітний (податковий) період червень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 13 563 грн., декларацію подано 18.07.2017 (а.с.44-45), декларація з податку на додану вартість за червень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 18.07.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 43), 12 липня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за червень 2017 року у розмірі 13 800,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 250 (а.с. 98);

- за звітний (податковий) період липень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 9620,00 грн., декларацію подано 16.08.2017 (а.с.47-48), податкова декларація з податку на додану вартість за липень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 16.08.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 46); 11 серпня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за липень 2017 року у розмірі 9740,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 250 (а.с. 99);

- за звітний (податковий) період серпень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 6652,00 грн., декларацію подано 18.09.2017 (а.с.50-51), декларація з податку на додану вартість за серпень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 18.09.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 49), 15 вересня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% у розмірі 6700,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 319 (а.с. 100);

- за звітний (податковий) період вересень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 7035,00 грн., декларацію подано 17.10.2017 (а.с.53-54), декларація з податку на додану вартість за вересень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 17.10.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с.52), 30 жовтня 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за вересень 2017 року у розмірі 7140,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 379 (а.с.101);

- за звітний (податковий) період жовтень 2017 року, в якій зазначено показник податку на додану вартість у сумі 3685,00 грн., декларацію подано 16.11.2017 (а.с.56-57), декларація з податку на додану вартість за жовтень 2017 року J0200119 прийнята контролюючим органом 20.10.2017, що підтверджується квитанцією № 2 (а.с. 55), 14 листопада 2017 року позивачем сплачено суму ПДВ 20% за жовтень 2017 року у розмірі 6400,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 394 (а.с.102).

Проте, місцевим судом не надано оцінку таким доводам відповідача, як наявність у платника податків податкового боргу, в тому числі станом на 01.05.2017 у сумі 143 901,24 грн.

Так, починаючи з 01.01.2015 сплата ПДВ здійснюється відповідно до вимог статті 200-1 «Електронне адміністрування податку на додану вартість» розділу V ПК України.

Відповідно до п. 200-1.5 ст. 200-1 ПК України з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку.

За підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтями 200 та 209 цього Кодексу (п. 200-1.6 ст.200-1 ПК України).

Згідно п. 200-1.7 ст. 200-1 ПК України кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує про те, що станом на 01.05.2017 в ІКПП ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» з податку на додану вартість обліковувалась заборгованість в сумі 143 901,24 грн., що виникла після 14.04.2014.

Згідно ІКПП ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська», станом на 01.01.2017 недоїмка підприємства складала 113565,07 грн, залишок несплаченої пені - 21392,94, а заборгованість всього - 134958,01 грн. Протягом травня - грудня 2017 року (коли підприємством було здійснено відповідні сплати), платник податку також мав заборгованість перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, податковий орган наділений повноваженнями самостійно зараховувати в рахунок погашення податкового боргу кошти платника з черговістю його виникнення, що в свою чергу не виключає відповідальність платника у вигляді застосування до нього санкцій в разі, якщо кошти до бюджету не перераховувались ним самостійно.

У зв`язку із наявністю у ПАТ «ЦЗФ «Дзержинська» податкового боргу, перераховані суми ПДВ з рахунка платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість до бюджету згідно платіжного доручення № 59226950 від 25.10.2018 у сумі 59 169 грн. зараховано в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків відповідно до пункту 87.9 статті 87 Кодексу.

Отже, за наявності у позивача податкового боргу, на погашення якого були направлені кошти, сплачені позивачем в рахунок поточних податкових зобов`язань, ГУ ДФС у Донецькій області було правомірно застосовано штраф за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань на підставі ст. 126 ПК України.

Стосовно такого мотиву місцевого суду для задоволення позовних вимог, як місцезнаходження відповідача у м. Дзержинську, Донецької області - населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, колегія суддів зазначає таке.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень статті 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За положеннями статті 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669-VII передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р м. Торецьк включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджували б настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Відтак, на переконання апеляційного суду, позивач у спірних правовідносинах мав би звернутись до ТПП України після виникнення відповідних обставин щодо неможливості своєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, оскільки засвідченню підлягають обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 805/385/17-а, адміністративне провадження К/9901/32011/18.

Щодо порядку проведення ГУ ДФС у Донецькій області перевірки з питань своєчасності сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Як вже було зазначено судом вище, відповідачем проведено камеральну перевірку та складено відповідний акт від 20.11.2018 № 621/05-99-43-03.

Відповідно до п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України предметом камеральної перевірки може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Кодексу камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Відповідно до пункту 76.3 статті 76 Кодексу, камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 Кодексу контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Отже, відповідачем проведено камеральну перевірку у відповідності до вимог ПК України.

Посилання суду першої інстанції на Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, які затверджено Наказом Міністерства доходів та зборів України від 14 червня 2013 року № 165, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Такі методичні рекомендації, які запроваджені з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов`язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення, не є нормативно-правовими актом та не є джерелом права відповідно до статті 7 КАС України та не можуть суперечить спеціальним нормам, закріпленим в ПК України.

Щодо посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин приписів п.38.2 ст. 38 ПК України.

Відповідно до абз.1 п.38.2 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (у редакції, яка діяла в період прийняття Спірного податкового повідомлення-рішення) на період проведення антитерористичної операції та для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань.

У спірних правовідносинах, штрафна санкція з податку на додану вартість на підставі ст. 126 ПК України нарахувана на зобов`язання, які виникли після 14.04.2014, тому положення абз.1 п.38.2 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України на спірні правовідносини не розповсюджуються.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийняття Спірного податкового повідомлення-рішення, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В зв`язку з відмовою в позові, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача в справі № 200/4446/19-а - Головне управління ДФС у Донецькій області - Головним управлінням ДПС у Донецькій області.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 200/4446/19-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Дзержинська» до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Повне судове рішення - 10 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук