Справа № 451/769/17
Суддя: Семенишин О. З.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України
03 березня 2020 рокуСправа №451/769/17
Провадження № 2-а/451/2/20

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.,

секретаря Табен Л.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Дибайло І.А.,

представника відповідача Капля Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення Управління пенсійного фонду України в Радехівському районі №475/05-31 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

8 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) про визнання незаконним та скасування рішення Управління пенсійного фонду України в Радехівському районі №475/05-31 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах.

В позовній заяві зазначає, що Відділом з питань призначення та перерахунку пенсії Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, розглянуто його заяву від 24.02.2017 р. про призначення пенсії як учаснику АТО відповідно до Закону України від 18.10.2016 р. № 1683-V 111 «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції». Рішенням від 02.03.2017 р. № 475/05-31 у призначенні йому дострокової пенсії за віком, як учаснику АТО, відповідач відмовив, мотивуючи відмову тим, що період з 14.08.2014 по 15.09.2015 р., тобто період перебування і участі в бойових діях в АТО не зараховується в страховий стаж, тому що дані в індивідуальних відомостях за цей період відсутні. Відповідач встановив, що його страховий стаж становить 23 роки 02 місяці та 10 днів, при цьому, безпідставно не зарахував до цього стажу період проходження військової служби та участь в АТО 1 рік 21 день, з розрахунку один місяць служби зараховується як три. Вважає, що рішення відповідача є незаконним та таким, що порушує його законні права на призначення пільгової пенсії за віком. Просить визнати незаконним та скасувати рішення Кам`янка-Бузького об`єднаного управління пенсійного фонду України у Львівській області №474/05-31 від 02.03.2017 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах (а.с.1-2).

12 червня 2017 року ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області відкрито провадження у справі (а.с.18).

16 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.80).

В судовому засіданні 11 червня 2019 року судом замінено відповідача належним відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (а.с.96).

22 жовтня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, зокрема просив зобов`язати Кам`янка-Бузьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій з дати першочергового звернення до управління та стягнути з Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на його корись моральну шкоду в сумі 10 000 грн. (114-115).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, інші пояснення, окрім викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та відповіді на відзив відсутні. Просили постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник позивача уточнила в судовому засіданні, що моральну шкоду просить стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечила у повному обсязі та в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях на позов. Зокрема, звертала увагу суду на те, що страховий стаж позивача становить 23 років 2 місяці 10 днів. Період з 14.08.2014 року по 05.09.2015 року не враховано в страховий стаж, так як дані в індивідуальних відомостях за цей період відсутні. Пояснила суду, що пенсія позивачу рахувалася з урахуванням страхового стажу, а тому пп. 1 п. 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530 не може застосовуватися до спірних правовідносин. Просила ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно пункту 4 частини першої статті 18 КАС України (в редакції чинній до внесення змін Законом України №2147-VIII, тобто до 15.12.2017 року), місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-VIII, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції. Ці зміни до Кодексу вводяться в дію з урахуванням особливостей, визначених в розділі VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Згідно з пунктом 10 розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до Розділу VII п.12 Перехідних положень КАС України (в редакції від 15 грудня 2017 року) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 ст.30 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року), визначено, що справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Враховуючи вищенаведене, адміністративні суди (як місцеві, так і окружні) розглядають всі позови, заяви та скарги, в яких відкрито провадження ними до 14.12.2017 року включно, навіть якщо з 15.12.2017 року КАС України в новій редакції змінив для таких справ правила предметної юрисдикції (підсудності).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення виданого 07 липня 2015 року (а.с.8).

Суд встановив, що позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території с.Кримське Луганської області з 21 жовтня 2014 року по 01 січня 2015 року (а.с.9).

На день звернення до Камянка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) він досяг 55 років, тому й звернувся до відповідача про призначення пенсії за зниженням пенсійного віку, однак 2.03.2017 року відповідач відмовив у призначенні пенсії, оскільки період з 14.08.2014 року по 05.09.2015 року не враховано в страховий стаж так як дані в індивідуальних відомостях за цей період відсутні, тому страховий стаж становить 23 роки 02 місяці 10 днів (а.с.7, 5-6).

Згідно з статтею 46 Конституції України норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 цього ж Закону до видів військової служби віднесено військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У листі Міноборони від 20.10.2016 № 316/1/906 «Щодо дії особливого періоду», та у постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 (справа №800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначено, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Відповідно до пункту 19 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій цим особам, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (із змінами та доповненнями), статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів

Пунктом 6 цього ж Порядку, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади.

Вказане свідчить про те, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), форма довідки, затверджена додатком №1.

У довідці наданій позивачем відповідачу, яка завірена відповідно підписом командира ОСОБА_2 та печаткою військової частини польової пошти В4680 Міністерства оборони України містяться дані про те, що позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території с.Кримське Луганської області з 21 жовтня 2014 року по 05 січня 2015 року (а.с.9).

В матеріалах справи також наявний витяг з наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині), згідно з яким позивач у ЗС у період з 4.05.77 року по 23.04.79 року та з 14.08.14 року по 5.09.15 року (а.с.10).

У відповідності до пп. 1 п. 2.3 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530, при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці, зокрема період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» встановлено, що нарахування страхового пенсійного стажу для військовослужбовців учасників антитерористичних операцій за час їх безпосередньої участі в антитерористичній операції має здійснюватись у потрійному розмірі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Заперечуючи право на призначення пенсії на пільгових умовах, представник відповідача зазначив те, що пенсія позивачу рахувалася з урахуванням страхового стажу та період з 14.08.2014 року по 05.09.2015 року не враховано в страховий стаж, так як дані в індивідуальних відомостях за цей період відсутні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058) військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року 413 від 20.08.2014 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Згідно з п.6 цього Порядку для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Однак, слід зазначити, що останні зміни до даної постанови вносились в травні 2013 року, тобто дана постанова не враховує вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 року (із змінами та доповненнями), яка визначила форму довідки для підтвердження безпосередньої участі осіб в антитерористичній операції, інших довідок командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів для підтвердження такої участі, не видають, та не керуються при видачі довідок постановою КМ 1993 року, що регулює підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Стаж позивача не є менше 25 років, вік 55 років досягнуто (а.с.7, 9-11).

Окрім того, відповідно до ст.8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження військовослужбовцями служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» зараховується в т.ч. до стажу роботи на пільгових умовах.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ 25.11.2005 року (п.2.1) за документи, які посвідчують особливий статус особи, приймаються посвідчення учасника бойових дій та довідка військового комісаріату про період участі у бойових діях (при призначенні пенсії згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

При цьому, суд зауважує, що форма такої довідки в даному нормативно-правовому акті не передбачена.

Наведене свідчить про те, що посвідчення учасника бойових дій є документом позивача, що підтверджують особливий статус та надає право користування пільгами, встановленими зазначеним Законом.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає право користування пільгами, встановленими законами, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення "Учасник бойових дій". Різного роду довідки про період участі у бойових діях, тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника бойових дій.

Вказане свідчить про те, що при наявності виданого посвідчення позивачу, яке є чинним та не скасованим, наданої довідки про підтвердження безпосередньої участі у антитерористичній операції в районах її проведення, доводи відповідача, що періоди, в яких позивач безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції підлягають зарахуванню до його пільгового стажу в звичайному обчисленні, суд вважає помилковими і безпідставними, а відмова у призначенні пенсії позивачу - неправомірною.

За вимогами ст.ст.15,80-83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсії за віком призначаються з дня досягнення відповідного пенсійного віку.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що документи, які були долучені Позивачем до заяви про призначення дострокової пенсії за віком, підтверджують, що проходження служби позивачем за період з 14.08.2014 року по 05.09.2015 року становить 1 рік 21 день, відповідно страховий стаж роботи із урахуванням зарахування служби на пільгових умовах 3 роки 2 місяці 3 дні.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою до Відповідача, підтверджується досягнення Позивачем 55 років при наявності страхового стажу загалом понад 25 років, що дає такому право на призначення дострокової пенсії за віком.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна вимога про визнання протиправним та скасувати рішення Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (правонаступник ГУ ПФ України у Львівській області) від 02.03.2017 № 475/05-31 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 як учаснику бойових дій, підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що також позовні вимоги в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій з дати першочергового звернення до управління, є обґрунтованими.

Поряд із тим, щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, який є правонаступником Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, суд робить наступні висновки.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до підпункту 2 ч. 3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, виходячи з наведених норм матеріального права, суд вважає, що обставинами справи не підтверджено та позивачем не надано належних обґрунтувань, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності ((пункт 13 в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. № 5).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (Абзац 2 пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. № 5).

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а судом таких фактів при розгляді справи по суті не встановлено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача судовий збір.

Керуючись ст.ст.19,56 Конституції України, ст.ст.6,9,10,72,77,242-246, 263 КАС України,

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (правонаступник ГУ ПФ України у Львівській області) від 02.03.2017 № 475/05-31 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 як учаснику бойових дій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( яке є правонаступником Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах як учаснику бойових дій з 24 лютого 2017 року з часу звернення із заявою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в користь держави судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 березня 2020 року.