Справа № 640/9761/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року м. Київ № 640/9761/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі - відповідач, НАЗК), адреса: 01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції №1191 від 27 квітня 2019 року в частині проведення повної перевірки декларації голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 за 2016 рік (пункт 117 додатку до рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 26 квітня 2019 року Головою Національного агентства з питань запобігання корупції прийнято рішення №1191 «Про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», пунктом 117 якого передбачено проведення повної перевірки декларації голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що відповідачем належно не вмотивовано підстав для проведення повної перевірки декларації позивача.

Так, як зазначає позивач, він у 2016 році займав посаду голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації і, як особа, уповноважена на виконання функцій держави, подавав декларації.

Декларація за 2016 рік була подана, як вказує позивач, вчасно та в повному об`ємі, всі об`єкти нерухомості, що перебувають у власності або у користуванні позивача, були належним чином відображені у декларації.

Виходячи з листа НАЗК про надання пояснень від 21 травня 2019 року, рішення про проведення повної перевірки декларації позивача за 2016 рік прийнято у зв`язку з тим, що останнім не зазначено у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про об`єкт нерухомості, який зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації за 2016 рік, як зареєстроване місце проживання, а також не було зазначено відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером :00:000:3212 загальною площею 1197 кв.м за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівська-Рубежівська сільська рада.

Позивач у позовній заяві вказує, що не зазначив у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2016 рік відомостей про об`єкт нерухомості, який зазначено у розділі 2.1, як зареєстроване місце проживання: житловий будинок загальною площею 338,50 кв.м та господарські споруди загальною площею 52,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вказаний об`єкт нерухомості належить на праві власності його колишній дружині, шлюб з якою розірвано 27 червня 2008 року, з моменту розлучення позивач не проживає спільно зі ОСОБА_2 , житловим будинком та господарськими спорудами не користується та не має на них права власності, а тому, оскільки станом на 31 грудня 2016 року цей будинок та господарські споруди не перебували у володінні, користуванні або у власності позивача, як суб`єкта декларування або членів його сім`ї, то вони не повинні були відображатися в декларації.

Стосовно незазначення у декларації відомостей про земельну ділянку кадастровий номер :00:000:3212 загальною площею 1197 кв.м за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Михайлівська-Рубежівська сільська рада, то позивач наголосив на тому, що земельна ділянка з таким кадастровим номером відсутня в Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка, яка йому належить на праві власності має кадастровий номер :05:001:5006, яка була відображена в його декларації за 2016 рік.

На підставі викладеного, як вважає позивач, дії відповідача щодо позивача є упередженими, а підстави для проведення повної перевірки його декларації за 2016 рік - навмисно вигаданими, у зв`язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що за результатами роботи інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного і арифметичного контролю декларацій за Складовою-1 декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , було присвоєно більше 2000 балів.

Непроведення повної перевірки декларації за 2016 рік, поданої позивачем, за твердженнями представника відповідача, є порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції».

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач мав достатній обсяг визначених законодавством підстав для прийняття, діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законом та Порядком, а тому, за доводами представника відповідача, відсутні підстави для його скасування.

Крім того, представник відповідача наголосив на тому, що будь-яких негативних наслідків оскаржуване рішення для позивача не створює, а тому, як вважає представник відповідача, НАЗК не порушило будь-яких прав позивача.

З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з твердженнями представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив послалась на те, що відповідач в оскаржуваному рішенні посилається лише на підпункт 1 абзацу 10 пункту 2 розділу ІІІ Порядку 356, а не на сукупність ознак, яка міститься в даному абзаці, у зв`язку з чим представник позивача вважає, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте без належної правової підстави та є необґрунтованим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року витребувано від Національного агентства з питань запобігання корупції належним чином оформлені або засвідчені копії документів про результати роботи інформаційно-телекомунікаційної системи, проведення логічного і арифметичного контролю декларацій за Складовою-1 декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , у зв`язку з чим цій декларації було присвоєно більш 2000 балів; вмотивовані пояснення, в чому саме полягає логічний і арифметичний контроль та за якою формулою проведено аналіз декларації позивача за 2016 рік у квітні 2019 року; письмові пояснення та докази, що саме стало підставою у квітні 2019 року для перевірки повноти даних декларації позивача за 2016 рік.

16 грудня 2019 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли письмові пояснення НАЗК та копії документів про результати роботи інформаційно-телекомунікаційної системи, проведення логічного і арифметичного контролю декларацій за Складовою -1 декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 .

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14 жовтня 2014 року (надалі - Закон України № 1700-VII від 14.10.2014).

Суд звертає увагу, що під час вирішення даного спору по суті, судом застосовуються положення Закону в редакції, які діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями частини 1 статті 50 Закону України № 1700-VII від 14.10.2014 визначено, що повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Механізм проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 визначений Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №56 від 10 лютого 2017 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок № 56).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №56 достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації; недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб`єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 56 складовими предмета повної перевірки декларації є: з`ясування достовірності задекларованих відомостей; з`ясування точності оцінки задекларованих активів; перевірка на наявність конфлікту інтересів; перевірка на наявність ознак незаконного збагачення.

У відповідності до пункту 5 Розділу ІІІ Порядку № 56 Національне агентство при проведенні повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, що відображені в декларації, відповідно до пункту 1 цього розділу, якщо інше не визначено цим Порядком.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 передбачено, що повна перевірка проводиться на підставах, визначених Законом, у разі, якщо у поданій декларації виявлено невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю.

Згідно з абзацами 7-9 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників Підрозділів. Рішення про проведення перевірки має містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, суб`єкта (суб`єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), та визначену Законом підставу для повної перевірки, якщо інше не передбачено цим Порядком. Рішення про проведення перевірки може бути оскаржене в судовому порядку. Оскарження Рішення про проведення перевірки не зупиняє проведення повної перевірки декларації. Рішення про проведення перевірки з підстав, визначених підпунктами 1-4 цього пункту, приймається з урахуванням значення суми вагових коефіцієнтів, починаючи з декларацій, які отримали найбільше значення, крім випадку, передбаченого абзацом сьомим пункту 7 розділу ІІ цього Порядку.

Правила логічного та арифметичного контролю декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та вагові коефіцієнти зазначених правил, що застосовуються під час здійснення автоматичного логічного та арифметичного контролю декларацій за допомогою засобів програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного і арифметичного контролю декларацій, з метою ранжування декларацій за сумою вагових коефіцієнтів від найвищого до найнижчого, а також встановлення ступеня невідповідності відомостей декларації відомостям реєстрів та баз даних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, які можуть містити інформацію про окремі об`єкти декларування регулюються Правилами логічного та арифметичного контролю декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, автоматизованої перевірки цих декларацій та їхніх вагових коефіцієнтів, затвердженими рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 21 грудня 2018 року №3207.

У пункті 2 вказаних Правил зазначено, що під правилами контролю відомостей (далі - Складова-1) слід розуміти правила, що встановлюють суму вагових коефіцієнтів відповідно до пункту 7 розділу II Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року № 56, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за № 201/30069.

У відповідності до підпунктів 1, 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку №56 логічний та арифметичний контроль декларації, що проводиться автоматично за допомогою ІТС ЛАК ЄДРДО, здійснюється згідно із затвердженими Національним агентством правилами (далі - Правила логічного та арифметичного контролю) та їхніми ваговими коефіцієнтами і містить такі складові: контроль відомостей декларації (далі - Складова-1) - аналіз та порівняння складових інформації, що зазначена в декларації, а також порівняння відомостей, що зазначені в декларації, з відомостями в інших деклараціях цього суб`єкта декларування з метою її ранжування за сумою вагових коефіцієнтів від найвищого до найнижчого, що здійснюється після подання декларації; контроль відповідності відомостей декларації відомостям реєстрів та баз даних (далі - Складова-2) - порівняння відомостей, що зазначені в декларації, з відомостями з реєстрів та баз даних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, які можуть містити інформацію про окремі об`єкти декларування (далі - відповідні бази даних), з метою встановлення ступеня невідповідності відомостей декларації відомостям відповідних баз даних, що здійснюється після подання декларації. ІТС ЛАК ЄДРДО за результатами Складової-1 здійснює ранжування декларацій за значенням суми вагових коефіцієнтів від найвищого ступеня до найнижчого.

Згідно з положеннями абзацу 7 пункту 7 розділу ІІ Порядку №56 також передбачено, що результати логічного та арифметичного контролю не є підставою для початку повної перевірки декларації, якщо повну перевірку декларації вже проведено Національним агентством.

При цьому, суд зауважує, що абзацом 10 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 передбачено, що рішення про проведення перевірки з підстави, визначеної у підпункті 4 цього пункту, може бути прийняте без урахування значення суми вагових коефіцієнтів у разі, якщо отримана інформація про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей відповідає сукупності таких ознак:

свідчить про відсутність в декларації відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону, наявних у реєстрах та базах даних державних органів;

свідчить про зазначення недостовірних відомостей у декларації на суму, що дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня звітного року;

підтверджується відомостями з реєстрів та баз даних державних органів.

В свою чергу, підпунктом 4 пункту 2 Розділу ІІІ Порядку №56 передбачено, що повна перевірка проводиться на підставах, визначених Законом, у разі, якщо Національне агентство отримало від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформацію про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей. Така інформація має стосуватися конкретного суб`єкта декларування та містити фактичні дані, що можуть бути перевірені.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє суду дійти висновку, що рішення про призначення проведення повної перевірки повинно бути належним чином обґрунтоване з посиланням на визначену Законом підставу проведення перевірки.

Проте, суд зауважує, що виявлення у декларації невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю є самостійною підставою для прийняття рішення про проведення її повної перевірки, оскільки наявність сукупності ознак, таких як: відсутність в декларації відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону, наявних у реєстрах та базах даних державних органів; зазначення недостовірних відомостей у декларації на суму, що дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня звітного року та можливе відображення недостовірних відомостей, що підтверджується відомостями з реєстрів та баз даних державних органів є обов`язковою лише у разі отримання НАЗК від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Так, судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони у справі, позивач станом на 2016 рік займав посаду Голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Вказану посаду позивач займав до листопада 2018 року, що не спростовується сторонами.

Наведене свідчить, що позивач є суб`єктом декларування у розумінні вимог чинного законодавства, зобов`язаний був подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі - декларація) за 2016 рік та, відповідно, стосовно поданої ним декларації могла здійснюватись повна перевірка.

На виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» позивачем подано декларацію за 2016 рік у строки, встановлені законодавством, тобто до 01 квітня 2017 року.

Як вбачається з копій документів про результати роботи інформаційно-телекомунікаційної системи, проведення логічного і арифметичного контролю декларацій за Складовою-1 декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 17 січня 2019 року НАЗК провело повну перевірку декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 .

На першому етапі перевірки декларації спрацювало 6 правил, а саме:

1) у декларації у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» у полі «Чи відноситесь ви до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, відповідно до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» обрано будь-яке значення, крім «НІ»;

2) у декларації у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» у полі «Чи належить ваша посада до посад, пов`язаних з високим рівнем корупційних ризиків, згідно з переліком, затвердженим Національним агентством з питань запобігання корупції» обрано «Так»;

3) у розділі декларації «Об`єкти нерухомості» зазначено наявність квартири або житлового будинку (поле «Вид об`єкта») загальною площею (поле «Загальна площа (м2)»), що дорівнює або перевищує 200 м2;

4) у розділі декларації «Грошові активи» не зазначено наявність жодних грошових коштів, розміщених на банківських рахунках (поле «Вид активу»);

5) у розділі декларації «Доходи, у тому числі подарунки» зазначено отримання доходу у вигляді подарунка (поле «Вид доходу»), якщо в полі «Джерело доходу» зазначено третю особу (тобто будь-яку особу, крім суб`єкта декларування або члена його сім`ї);

6) у суб`єкта декларування або члена його сім`ї на праві оренди або іншому праві користування наявний будь-який об`єкт декларування (в розділах декларації «Об`єкти нерухомості», «Об`єкти незавершеного будівництва», «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)», «Цінне рухоме майно - транспортні засоби», «Цінні папери», «Корпоративні права», «Нематеріальні активи», «Доходи, у тому числі подарунки», «Грошові активи») і при цьому стосовно власника такого об`єкта у полі «Податковий номер» (власник - громадянин України), «Ідентифікаційний номер» (власник - іноземний громадянин або юридична особа, зареєстрована за кордоном) або «Код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (власник - юридична особа, зареєстрована в Україні) обрано позначку «Не відомо».

За результатами роботи інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного і арифметичного контролю декларацій за Складовою-1 та було присвоєно більш 2240 балів.

В той же час, зі змісту рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про проведення повної декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 26 квітня 2019 року №1191 вбачається, що воно прийнято відповідно до частини 1 статті 8, абзацу 2 частини 1 статті 50 Закону України «Про запобігання корупції», підпункту 1 абзацу 10 пункту 2 розділу ІІІ Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року №56, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 лютого 2017 року за №201/30069, Меморандуму про взаєморозуміння між Україною та Європейським Союзом, ратифікованого Законом України від 08 листопада 2018 року №2613-VIII.

Відповідно до додатку до цього рішення під порядковим номером 117 повній перевірці підлягає подана позивачем декларація за 2016 рік. (Т.1, арк. 13-27).

Суд зауважує, що матеріалами справи, а також поясненнями представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та письмовими поясненнями, наданими на виконання вимог ухвали суду від 12 листопада 2019 року, підтверджується той факт, що повна перевірка декларації за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , проводилась саме у зв`язку з виявленням у ній невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю.

В той же час, рішення від 26 квітня 2019 року №1191, як зазначено в ньому, прийняте, у тому числі, відповідно до підпункту 1 абзацу 10 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56, тобто, у зв`язку з отриманням інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, які свідчать про відсутність в декларації відомостей, які підлягають декларуванню відповідно до статті 46 Закону, наявних у реєстрах та базах даних державних органів.

Проте, суд зауважує, що вказана ознака, як самостійна, не може бути підставою для проведення повної перевірки декларації, а має застосовуватись у сукупності з іншими ознаками, зазначеними у абзаці 10 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56 та лише у разі проведення повної перевірки відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку №56, тобто у разі отримання Національним агентством від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, також така інформація має стосуватися конкретного суб`єкта декларування та містити фактичні дані, що можуть бути перевірені.

Натомість, оскаржуване рішення від 26 квітня 2019 року №1191 не містить відомостей щодо отримання Національним агентством від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, а також відомостей, що така інформація стосується конкретного суб`єкта декларування та містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, тобто, рішення не містить конкретних меж проведення повної перевірки декларації, зокрема, не зазначено, яка сама інформація підлягає перевірці й відсутні посилання на нові докази, отримані відповідачем, які останній має намір перевірити, зокрема, стосовно декларації за 2016 рік, поданої позивачем (пункт 117 додатку до рішення).

Також, суд зазначає, що абзацами 1, 2 пункту 10 розділу ІІІ Порядку №56 передбачено, що у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб`єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів. Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Так, з наданої суду копії листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 21 травня 2019 року за вих. №41-01/41971/19 (Т.1, арк. 28-29) вбачається, що НАЗК просить позивача надати пояснення та/або копії підтвердних документів щодо: незазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2016 рік відомостей про об`єкт нерухомості, який зазначено у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації за 2016 рік, як зареєстроване місце проживання; житлового будинку загальною площею 338,50 кв.м та господарської споруди загальною площею 52,30 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про які зазначено в декларації за 2016 рік (надати копії правовстановлюючих документів); земельних ділянок, відомості про які зазначено в декларації за 2016 рік (надати копії правовстановлюючих документів); незазначення в декларації за 2016 рік відомостей про земельну ділянку за кадастровим номером 322485200:00:000:3212 загальною площею 1197 кв.м за адресою: Київська область, Києвро-Святошинський район, Михайлівська-Рубежівська сільська ради, яка згідно Державного земельного кадастру належить ОСОБА_1 на праві приватної власності (надати пояснення та копії наявних документів щодо зазначеної земельної ділянки).

При цьому, у вказаному листі також зазначено, що НАЗК, направляючи цей лист, керувалось, у тому числі, пунктами 1, 9 частини 1 статті 12, частиною 2 статті 13 Закону України «Про запобігання корупції», та у зв`язку з проведенням повної перевірки декларації відповідно до статті 50 Закону й Порядку №56 просило надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, зазначених вище.

Суд зауважує, що вказаний лист відповідача від 21 травня 2019 року за вих. №41-01/41971/19 не містить в собі взагалі будь-яких посилань щодо відомостей про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей, зокрема, у вказаному листі не зазначено конкретну підставу (невідповідність відомостей за результатами логічного та арифметичного контролю або отримання від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей) для проведення перевірки, що свідчить про порушення відповідачем вимог абзаців пункту 10 розділу ІІІ Порядку №56 при направленні позивачу вказаного листа про надання пояснень.

Разом з тим, суд зазначає, що критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Таким чином, за обставин відсутності у рішенні суб`єкта владних повноважень посилань на передбачені Законом підстави проведення, в даному випадку повної перевірки декларації за 2016 рік, поданої позивачем, таке рішення суб`єкта владних повноважень не є обґрунтованим. Відповідно, таке рішення суб`єкта владних повноважень не може вважатись правомірним.

В свою чергу суд наголошує, що важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, прийняття за її наслідками відповідного рішення, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

Дії або рішення суб`єкта владних повноважень вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються).

Правомірне очікування виникає у особи в тому випадку, коли внаслідок правового регулювання зі сторони суб`єкта владних повноважень у особи наявне розумне сподівання, що стосовно неї суб`єкт владних повноважень буде діяти саме так, а не інакше.

Наявність «законних очікувань (яку в кожному окремому випадку встановлює Суд) є передумовою для відповідного захисту. В свою чергу, умовою наявності законного очікування в розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави (sufficient legal basis) в національному праві або усталена практика публічної адміністрації. Іншими словами, законне очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.

Позивач, з урахуванням положень Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, правомірно очікував, що така перевірка вже була проведена, відомості, зазначені в декларації за 2016 рік є достовірними та раніше перевірялися, оскільки будь-яких зауважень, вимог про надання додаткових документів, пояснень НАЗК стосовно відомостей, зазначених у декларації протягом тривалого часу не вимагалося.

Суд наголошує на тому, що недотримання вимог зазначених вище вимог, перешкоджає існуванню стабільного правового положення особи, а недотримання власних процедур суб`єктом владних повноважень порушує законні очікування особи, принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прозорості та відкритості проведення перевірки, прийняття за її наслідками безстороннього, законного рішення.

В той же час, суд критично ставиться до доводів позивача в тій частині, що відповідач мав право призначити проведення повної перевірки декларації за 2016 рік виключно за сукупністю ознак, встановлених абзацом 1-0 пункту 2 розділу ІІІ Порядку №56, оскільки, як вже неодноразово зазначалось судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами й не спростовано сторонами, рішення про проведення повної перевірки декларації за 2016 рік, поданої позивачем, було прийнято саме з підстав виявлення невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю, а не з будь-яких інших підстав.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність порушеного права позивача, та зауважує, що метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

В обґрунтування порушення прав та законних інтересів позивач вказував, що прийняття оскаржуваного рішення є підставою для надання останнім пояснення та копії підтверджуючих документів, в тому числі, щодо майна, до якого він не має відношення та відомості про яке відсутні у державних реєстраційних базах.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд вважає, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на права та законні інтереси позивача.

Проте, суд зауважує, що в межах розгляду даної адміністративної справи, судом не надається правова оцінка достовірності даних, зазначених в декларації за 2016 рік, поданої позивачем, у зв`язку з встановленням порушення відповідачем самого порядку та процедури прийняття оскаржуваного рішення в частині проведення повної перевірки цієї декларації.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про проведення повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» від 26 квітня 2019 року №1191 в частині, що стосується проведення повної перевірки декларації за 2016 рік, поданої Головою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 (пункт 117 додатку до рішення).

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 28, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова