Справа № 263/18907/19
Суддя: Томілін О. М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/107/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1878076 від 18.12.2019,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 грудня 2019 року серії ЕАК № 1878076 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 18.12.2019 стосовно нього було винесено постанову за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він, керуючи автомобілем «Mitsubishi Padjero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , 18.12.2019 о 22 год. 17 хв. у м. Маріуполі нібито проїхав перехрестя по пр. Миру та вул. Казанцева на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 ґ ПДР - порушення проїзду на заборонний жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував, рухався на своєму автомобілі на перехрестя на зелений сигнал світлофору і завершив проїзд перехрестя саме коли зелений колір світлофору почав мигати. Йому було пред`явлено відеозапис, який не містив ані чіткого зображення його автомобіля та його номерного знаку, ані жодного порушення ПДР з його боку. Зауважив, що вказав на це поліцейському, також зазначив, що проїхав перехрестя на зелений сигнал світлофору. Зазначив, що оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, до матеріалів справи не долучено відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, які здійснювали оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення та про фіксацію не зазначено у додатках до постанови. Йому було продемонстровано запис на смартфоні, записи переїзду ним перехрестя з відео реєстратора він не бачив. Тобто, позивач вважає, що відповідачем фактично не зафіксовано порушення ним правил переїзду перехрестя, яке б доводило його вину, також при розгляді справи не були досліджені інші докази, зокрема співробітник поліції не врахував його пояснення та пояснення свідків. Вважає, що працівник патрульної поліції не мав права притягати його до відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи у їх сукупності. Позивач також зазначив, що Рішенням Конституційного суду від 26.05.2015 було заборонено співробітникам управління безпеки дорожнього руху ДПД Національної поліції України виписувати штраф на місці зупинки автомобіля. За таких обставин постанову вважає незаконною, просить визнати дії відповідача незаконними, визнати постанову серії ЕАК № 1878076 від 18.12.2019 протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов та позивачу для надання відповіді на відзив, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів.

Представник відповідача до суду надав відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову, посилаючись на те, що факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом, зафіксованим на портативний відео реєстратор патрульного, який додається до відзиву на позовну заяву. В частині внесення до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис скоєного правопорушення, оригінал останньої повністю відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Крім того, позивачем не надано доказів порушення його права на ознайомлення з доказами по справі. З записом, зафіксованим на реєстратор, розташований у патрульному автомобілі, позивача було ознайомлено, крім того спілкування з позивачем, дотримання вимог процесуального права та спростування доводів позивача також зафіксовано на портативний відео реєстратор патрульного. Щодо Рішення Конституційного суду від 26.05.2015 №5-рп/2015, на яке посилається позивач, відповідач зазначив, що воно було винесено до змін, внесених 14.07.2015 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким було доповнено ст.258 КУпАП другою частиною такого змісту: Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. За змістом ст.222 КУпАП розгляд справ за ч.ч.1, 2, 3 ст.122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.02.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на тому, що з відеозапису не вбачається ані номерного знаку автомобіля, який перетинає перехрестя, ані його марки. Наполягав на тому, що перетинав перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофору. Також зазначив, що у відповідності до п.8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється та, згідно з п.16.8 ПДР України, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора. Зазначив, що з відеозапису перетину перехрестя не вбачається чіткої фіксації моменту перетину автомобілем стоп-лінії, пішохідного переходу та перехрестя в цілому у прив`язці до сигналу світлофора. Також відсутні докази, які б підтверджували, що автомобіль невстановленої марки під час закінчення маневру створив перешкоди для руху транспортних засобів, які б розпочинали рух в поточному чи в перехресному напрямку на увімкнений зелений сигнал світлофору. Враховуючи неможливість встановити на підставі наданих відповідачем доказів, зокрема, відеозапис перетину перехрестя, номерний знак та марку автомобіля, вважає такий доказ неналежним, а обставини викладені у оскаржуваній постанові та відзиві на позов такими, що не доводять вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін у спрощеному порядку, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом досліджуються саме представлені сторонами письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилається кожна з них, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 9, 244 КАС України, виходить з такого.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що постановою командира взводу старшого лейтенанта Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кухтіна О.М. серії ЕАК № 1878076, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_1 18.12.2019 о 22 годині 17 хвилині в м. Маріуполь, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Padjero Sport», номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя по пр. Миру та вул. Казанцева на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3. ґ ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Неспроможними є доводи позивача, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, на підставі наступного.

Так, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст.ст. 283 і 284 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.2,5 Розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції).

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема: у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень); у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи; у графі «ураховуючи, що гр-нин(ка)» - прізвище та ініціали правопорушника; у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують (стаття 35 КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний факт правопорушення було зафіксовано на відеореєстратор, встановлений в службовому автомобілі патрульної поліції.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, остання містить всі необхідні відомості, зазначені у вище перелічених вимогах законодавства: в ній зазначено посадову особу, яка прийняла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; а також у п.9 даної постанови зазначено, що до неї додається відео з відеореєстратора Xiaomi Car DVR-26, п/в-р ДМТ1 НА 01097. Постанову заповнено печатними літерами, постанова не має жодних виправлень.

Таким чином посилання позивача на відсутність у постанові відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення не знайшло свого підтвердження.

У позовній заяві позивач посилається на Рішення Конституційного суду від 26.05.2015, яким, як він зазначає, було заборонено співробітникам управління безпеки дорожнього руху ДПД Національної поліції України «виписувати» штраф (накладати адміністративне стягнення) на місці зупинки автомобіля.

Відповідно до п.2.3 Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають. (ВАСУ справа № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року (№ в ЄДРСРУ 62469310).

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Однак, зміни до ст.258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкція № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи постанови Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395, затвердженої 07.11.2015 , у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

З огляду на викладене, вбачається, що нескладення протоколу про адміністративне правопорушення не є порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке утворює самостійну підставу для скасування постанови, винесеної за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.п. 8.7.3 ґ Правил дорожнього руху України жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пункт 8.11 ПДР, на який посилається позивач, дозволяє водіям рухатися далі лише за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, проте, позивач не довів, що в разі здійснення ним зупинки перед світлофором він не забезпечив би безпеку дорожнього руху, а отже позивач необґрунтовано посилається на п. 8.11 ПДР, як на підставу своїх вимог.

При цьому вказані положення ПДР України в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки позивачем на обґрунтування доводів не надано доказів того, що у разі здійснення ним екстреного гальмування під час включення жовтого сигналу світлофору це призвело б до небезпеки для інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом досліджено наданий відповідачем відеозапис з відеореєтратора, встановленого в службовому автомобілі патрульних поліцейських, з якого вбачається наступне - у напрямку руху патрульного автомобіля та напрямку руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , з 22 години 17 хвилини 07 секунди увімкнувся миготливий зелений сигнал світлофору, о 22 годині 17 хвилин 11 секунд увімкнувся жовтий сигнал світлофору, при цьому автомобіль позивача знаходився на достатній відстані до світлофору та за ним не було жодного іншого автомобіля, але позивач продовжив рух та проїхав світлофор лише через дві секунди о 22 годині 17 хвилин 13 секунд. Тобто позивач мав час та можливість зупинити автомобіль, проте продовжив рух на заборонний жовтий сингал світлофора. В момент перетину автомобілем перехрестя номерний знак автомобіля «Mitsubishi Padjero Sport» не видно, однак через декілька секунд, а саме о 22:17:39 патрульний автомобіль наздогнав автомобіль «Mitsubishi Padjero Sport» та на відеозаписі чітко видно державний номер даного автомобіля - НОМЕР_1 . Поліцейські, виявивши правопорушення, зупинили автомобіль порушника, старший лейтенант поліції Кухтін О.М. представився належним чином, було доведено водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропоновано йому пред`явити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України. Туманову М.Ю. було роз`яснено його права, ознайомлено з відеозаписом з відеореєстратора, встановленого у патрульному автомобілі, вивчено надані ним письмові пояснення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським була винесена відносно ОСОБА_1 постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1878076 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається із наданого відеозапису, до наближення до світлофора автомобіля позивача заздалегідь увімкнувся миготливий зелений сигнал світлофора який дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, а також, ще до виїзду автомобіля позивача на перехрестя, увімкнувся заборонний жовтий сигнал світлофора, тому суд вважає, що цей час давав можливість позивачу у разі належної уважності зупинити транспортний засіб шляхом зниження швидкості не вдаючись до екстреного гальмування перед світлофором, при цьому доказів наявності перешкод у позивача для здійснення гальмування суду не надано. Крім того, з відеозапису видно, що інших транспортних засобів позаду автомобіля позивача не було, а тому відсутні підстави вважати, що таким чином не була би забезпечена безпека дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України, водій керуючи автомобілем, зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що за умови дотримання водієм вимог п. 2.3.б ПДР, позивач не допустив би порушень ПДР, оскільки рухаючись зі швидкістю, встановленою в місті, він звернув би увагу на зелений миготливий сигнал світлофора, а після і на жовтий сигнал світлофора, а тому, враховуючи дорожню обстановку, повинен був вжити заходи для зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу на забороняючий жовтий сигнал світлофора відповідно до ПДР перед стоп-лінією.

Отже, інспектором патрульної поліції в межах правового кола і не порушуючи норм процесуального права було прийнято рішення стосовно винесення відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, а тому доводи позивача в цій частині є неспроможними та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Таким чином посилання позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також порушення його права на ознайомлення з доказами по справі, спростовуються наданими відповідачем доказами.

Приведені норми чинного законодавства України та конкретні обставини справи дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому жодного доказу, який би спростував факти, викладені в постанові, в ході судового розгляду справи суду не надано, при цьому наявність події та складу адміністративного правопорушення була підтверджена, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено, тож суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.2, 72-77, 86, 205, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, ст. 22, ст. 122 ч.1, ст. 247, ст. 251, 262, ст. 280, 284, 293 ч.3 КУпАП, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1878076 від 18.12.2019 - залишити без задоволення.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя О.М.Томілін