Справа № 9901/20/20
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року

Київ

справа №9901/20/20

адміністративне провадження №П/9901/20/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Загороднюка А.Г.,

суддів: Смоковича М.І., Губської О.А., Кашпур О.В., Соколова В.М.,

за участю: секретаря Трубецької М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Самарець А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії,

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) 16 січня 2020 року звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2019 року №3517/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що через об`єктивні причини не мав доступу до офіційного веб-сайту Вищої кваліфікаційної комісії суддів (далі - ВККС, Комісія) та не був обізнаний про зміст розміщеної на сайті інформації. За таких обставин не мав змоги надати ВККС будь-яких пояснень та документів на підтвердження поважності причин неявки для складення ним іспиту. Тому вважає рішення Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2019 року №3517/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач указує на те, що будь-яким іншим чином, ніж розміщення списків на офіційному веб-сайті ВККС про дату складення іспиту не повідомлявся, тому що у цей час перебував за місцем свого постійного проживання у місті Красний Луч Луганської області, яке за рішенням Верховної ради України з 2016 року перейменовано у м. Хрустальний і яке де-факто з весни 2014 року знаходиться під контролем злочинного угрупування під назвою «Луганська Народна Республіка». Держава Україна вказану територію не контролює. В указаному місті Луганської області тривалий час діють інтернет-провайдери, які підтримують проросійські погляди та блокують український сегмент. У зв`язку з цим суддя ОСОБА_1 не мав доступу до офіційного сайту ВККС та не був обізнаний про зміст розміщеної на ньому інформації, тому через необізнаність не з`явився для складення іспиту та про причини неявки на іспит ВККС не повідомив.

Позивач зазначив, що 07 листопада 2019 року, перебуваючи у доньки в Сумській області випадково дізнався про призначення у Вищій раді правосуддя до розгляду подання ВККС про його звільнення на 14 листопада 2019 року.

На переконання позивача, рішення ВРП є неналежним чином вмотивованим, оскільки ВРП не надано належної оцінки поважності причин неявки позивача для складення іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Самарець А.М. та позивач підтримали вимоги позовної заяви, просили її задовольнити в повному обсязі.

Стислий виклад заперечення відповідачів.

04 лютого 2020 року на адресу Верховного Суду через канцелярію суду надійшов письмовий відзив Вищої ради правосуддя на позовну заяву (а.с. 119-124). У письмовому відзиві відповідач указує, що вичерпні підстави для оскарження рішення ВРП з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, встановлені частиною другою статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Однак, позивач у позовній заяві не наводить означених підстав для оскарження рішення ВРП. Стосовно підстав та мотивів звільнення позивача з посади судді у відзиві зазначає, що позивач неодноразово не з`являвся на засідання ВККС, про причини не явки не повідомляв положеннями підпункту 4 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що підставою для звільнення судді із займаної посади є відмова судді від такого оцінювання.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Разом із цим відзив підписано особою, яка не підтвердила право здійснювати представництво або самопредставництво ВРП в суді.

Процесуальні дії у справі.

Верховний Суд у складі головуючого судді Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г. ухвалою від 20 січня 2020 року відкрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії.

Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 06 лютого 2020 року .

06 лютого 2020 року в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 05 березня 2020 року через те, що у судове засідання з`явилася працівник секретаріату Вищої ради правосуддя, яка не підтвердила право здійснювати представництво або самопредставництво ВРП в суді.

05 березня 2020 року через повторну неявку повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, відповідно до частини третьої статті 205 КАС України, здійснено розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Обставини справи, оцінка доказів, застосування норм права та мотиви ухваленого рішення.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 11 травня 2004 року №514/2004 призначений на посаду судді Краснолуцького міського суду Луганської області строком на п`ять років, постановою Верховної Ради України від 01 квітня 2010 року № 2008-УІ обраний на посаду судді безстроково.

Влітку 2014 року припинено роботу Краснолуцького міського суду Луганської області у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції.

На підставі статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Краснолуцькому міському суду Луганської області.

Згідно з розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14, розгляд справ, підсудних Краснолуцькому міському суду Луганської області, здійснюється Новопсковським районним судом Луганської області.

Рішенням Ради суддів України від 23 грудня 2014 року № 76 вирішено прикріпити суддів Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі їх заяв до Рубіжанського міського суду Луганської області.

Позивач заяву про прикріплення його до Рубіжанського міського суду Луганської області не писав, тому прикріпленим до нього не був.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 182/0/15-18 від 25 січня 2018 року припинено роботу судів у зв`язку із заходами щодо боротьби з тероризмом, зокрема, припинено роботу Краснолуцького міського суду Луганської області.

Рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі, судді Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням визначено дату складення іспиту - 17 серпня 2018 року, зокрема, судді Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1

ОСОБА_1 не з`явився для складення іспиту, про причини неявки на іспит Комісію не повідомив.

На офіційному веб-сайті Комісії розміщено оголошення для суддів із проханням повідомити Комісію про причини неявки 17 серпня 2018 року для складення іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді та інформацію про те, що відмова судді від оцінювання є підставою для звільнення його з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У 2019 році Комісія повторно, через розміщене на офіційному веб-сайті повідомлення, звернулась, зокрема, до судді Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1 із проханням повідомити Комісію про причини неявки на кваліфікаційне оцінювання у строк до 10 червня 2019 року.

Будь-яких пояснень та документів на підтвердження поважності причин неявки для складення іспиту від судді ОСОБА_1 до Комісії не надійшло.

Враховуючи, що суддя Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1 для складення іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді не з`явився, про причини неявки Комісію не повідомив, на оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті Комісії, в яких запропоновано надіслати пояснення та документи, що можуть вказувати на поважність причин такої неявки, на поштову та електронну адреси Комісії, не відреагував, Комісія вважала підтвердженим факт відмови судді від кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, що є підставою для внесення подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області.

05 серпня 2019 року до Вищої ради правосуддя надійшло подання з рекомендацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області відповідно до рішення Комісії від 08 липня 2019 року № 583/ко-19, з посиланням на його відмову від проходження кваліфікаційного оцінювання.

Рішення ВККС від 08 липня 2019 року №583/ко-19 позивачем до суду не оскаржувалось, тому є чинним.

Розгляд ВРП питання про звільнення позивача з посади судді було призначено на14 листопада 2019 року. Зазначену інформацію оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

08 листопада 2019 року до ВРП надійшла заява позивача про відкладення розгляду питання відносно нього, у зв`язку із чим розгляд питання про звільнення позивача з посади судді було призначено на17 грудня 2019 року.

Позивач з`явився на засідання ВРП 17 грудня 2019 року та заявив клопотання про проведення закритого судового засідання під час розгляду питання про його звільнення. Таке клопотання відповідачем було задоволено.

За наслідками розгляду матеріалів відносно позивача, заслухавши його пояснення рішенням Вищої ради правосуддя від 17 грудня 2019 року №3517/0/15-19 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до частини першої статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою встановлено загальні умови звільнення судді з посади, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

Водночас згідно з пунктом 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення цього Закону застосовуються з урахуванням норм розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Отже, Конституцією України передбачено, що підставою для звільнення судді з займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання.

Пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частинами першою та третьою статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ВККС є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи ВККС визначається цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС проводить кваліфікаційне оцінювання.

Як зазначено у параграфі 42 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, з метою сприяння ефективному здійсненню правосуддя та постійному підвищенню його якості відповідно до параграфа 58 держави-члени мають впроваджувати систему оцінювання суддів органами судової влади. А згідно з параграфом 58 зазначеної Рекомендації має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

Положенням частини першої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Так, Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року №143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання, показники кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, відповідно до якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу позивача на те, що кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді є особливою процедурою, що визначена Перехідними положеннями Конституції України і проводиться в рамках судової реформи з урахуванням рекомендацій Венеціанської комісії.

Відповідно до пункту 12 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні Вищої ради правосуддя в пленарному складі на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Статтею 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено порядок розгляду питання про звільнення судді з посади за особливими обставинами. Зокрема, питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених вказаними положеннями Основного Закону України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

Відповідно до положень статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.

Такими підставами згідно із цим Законом є: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Таким чином законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Вищої ради правосуддя або Дисциплінарної палати відповідно.

Член Ради чи її органу під час ухвалення рішення голосує «за» або «проти».

Рішення Ради, її органів ухвалюється у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті), бути присутніми у якому іншим особам, крім членів Ради чи Дисциплінарної палати, які мають право голосу при ухваленні рішення, забороняється.

Оскаржуване рішення ВРП від 17 грудня 2019 року № 3517/0/15-19 ухвалено у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті), повноважним складом Вищої ради правосуддя та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухвалені.

Позивач у позовній заяві вказував на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вимог пункту 3 частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», оскільки оскаржуване рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

При цьому необхідно зауважити, що за клопотанням позивача розгляд питання про його звільнення проводився у закритому засіданні. Відповідно до статті 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» члени Вищої ради правосуддя зобов`язані не розголошувати інформацію, що стала відома в закритому судовому засіданні. За таких обставин така інформація не могла бути і відображена у рішенні відповідача.

Крім того, у судовому засіданні позивач та його представник не навели інших обставин неможливості проходження кваліфікаційного оцінювання позивачем, ніж ті, що зазначені в позовній заяві і які не були прийняті до уваги відповідачем при прийнятті спірного рішення.

Враховуючи вказане колегія суддів Верховного Суду вважає доводи позивача про невмотивованість спірного рішення безпідставними та указує на те, що рішення ВРП містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, враховуючи які Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Державою Україна забезпечено можливість в`їзду та виїзду громадян з тимчасово непідконтрольних територій Луганської області та врегульовано відповідне питання Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року №415ог.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що позивач у судовому засіданні підтвердив, що декілька разів в`їжджав з непідконтрольної уряду території України та був обізнаний про проведення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.

Позивачем не надано доказів, що він протягом 2014 - 2019 років звертався до, суддів, судів, органів суддівського самоврядування, ВРП, ВККС, Державної судової адміністрації з приводу можливості продовжувати виконання обов`язків судді.

Суд не убачає поважних причин, які свідчили про об`єктивно непереборні обставини, які б не залежали від волевиявлення позивача, що перешкоджали ознайомленню з інформацією, яка містилася на офіційному веб-сайті Комісії, в тому числі через колег, друзів, родичів або самостійно (перебуваючи на підконтрольній території України).

Верховний Суд звертає увагу позивача, що він виходячи з обов`язків судді визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» повинен був самостійно цікавитися інформацією, яка стосувалась його подальшої діяльності, як судді, про порядок проведення кваліфікаційного оцінювання суддів та вжити всіх заходів для успішного його проходження.

Враховуючи вжиті протягом 2014 - 2019 років державними органами та органами суддівського самоврядування заходи по забезпеченню продовження діяльності позивача як судді, вжиті ВККС заходи щодо повідомлення позивача про проведення кваліфікаційного оцінювання в сукупності з перебуванням у цей період (декілька разів) позивача на підконтрольній Україні території і при цьому триваючій пасивній поведінці позивача щодо відновлення статусу судді, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що така бездіяльність свідчить про відмову позивача від проходження кваліфікаційного оцінювання.

При цьому посилання позивача на те, що заява про відмову від проходження кваліфікаційного оцінювання ним не подавалася, а тому висновки відповідача та ВККС є необґрунтованими судом до уваги не приймаються, оскільки про відмову від проходження кваліфікаційного оцінювання може свідчити не лише заява, а й поведінка судді, спрямована на ухилення від проходження оцінювання.

Наведене свідчить про відсутність протиправності дій ВРП при прийнятті рішення від 17 грудня 2019 року №3517/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України».

Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно прийняте відповідно до вимог чинного законодавства та відповідачем надано належну оцінку обставинам, які слугували підставою для звільнення позивача.

Судові витрати.

За правилами статті 139 КАС України, враховуючи результати судового розгляду справи, понесені позивачем витрати за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241, 244, 245, 246, 250, 255, 257, 262, 266, 295, 297 КАС України, Верховний Суд

Вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 11 березня 2020 року.

Головуючий суддя А.Г. Загороднюк

Судді: М.І. Смокович

О.А. Губська

О.В. Кашпур

В.М. Соколов