Справа № 820/2619/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

27 лютого 2020 р. справа № 820/2619/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кіт С.В.,

представника позивача - Іванова Д.А,

представника відповідача - Петрук Л.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дергачівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, треті особи - Адміністрація Президента України, Офіс Президента України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Ухвалою суду від 18.11.2019 року прийнято адміністративну справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Судові засідання у підготовчому провадженні призначались на 10.12.2019р., 15.01.2020р., 30.01.2020р., 11.02.2020р.

Ухвалою суду від 30.01.2020р. залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Офіс Президента України.

Ухвалою суду від 11.02.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.2020р.

Позивач, ОСОБА_3 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про: - скасування рішення Дергачівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 20.10.2016 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_3 про оформлення набуття громадянства України; - зобов`язання Дергачівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області продовжити провадження за заявою ОСОБА_3 про оформлення набуття громадянства України.

В обґрунтування вимог зазначив, що у зв`язку зі спливом трирічного строку з моменту визнання позивача біженцем в Україні, 13.05.2014 року звернувся до Дергачівського районного відділу ГУ ДМС в Харківській області із заявою про прийняття громадянства України. Рішення Дергачівського РВ ГУ ДМС в Харківській області про припинення провадження за заявою позивача про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України» є протиправним.

Відповідач, Дергачівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що Адміністрацією Президента України було виявлено порушення строку перебування ОСОБА_3 за межами території України, що є порушенням умов встановлених Законом України «Про громадянство України». На підставі вказаного, справу про прийняття до громадянства України було повернуто до Дергачівського РВ ГУДМС України в Харківській області, у зв`язку з чим 20.10.2016 було прийнято рішення про припинення провадження ОСОБА_3 про прийняття до громадянства України, отже відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. З огляду на викладене, представник відповідача вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлені відповідно до норм процесуального законодавства.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини десятої статті 16 Закону України «Про біженців», рішенням Державного комітету у справах національностей та міграції № 644 від 01 липня 2005 року надано статус біженця в Україні.

13 травня 2014 року громадянином ОСОБА_3 , подана заява про прийняття до громадянства України з відповідними додатками.

Керуючись Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, сформована справа про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_3 була надіслана відповідачем до ГУДМС України в Харківській області, ДМС України, Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Під час опрацювання матеріалів Адміністрацією Президента України, виявлено, що громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було перевищено 90 днів при разовому виїзді за кордон протягом трьох років з моменту надання йому статусу біженця, що не відповідає вимогам статті 9 Закону України від 18.01.2001 року «Про Громадянство України».

З листа Державної прикордонної служби України №254/А-4996 вбачається, що позивач виїздив за кордон двічі: з 14 квітня 2007 року по 12 серпня 2007 року до м. Делі, Індія (термін перебування 121 день) та з 20 червня 2009 року по 19 липня 2009 року до м. Дубай, Об`єднані Арабські Емірати (термін перебування 30 днів).

Рішенням Дергачівського РВ ГУ ДМС в Харківській області від 20.10.2016р припинено провадження за заявою позивача про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України».

Фактичною підставою для прийняття оскаржуваного рішення, послугував висновок суб`єкта владних повноважень про те, що ОСОБА_3 перевищив встановлений строк перебування за кордоном при виїзді у приватних справах, у зв`язку з чим порушив одну з умов встановлених для прийняття до громадянства України - безперервне проживання на території України протягом трьох років з моменту надання йому статусу біженця в Україні чи притулку в Україні.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Дергачівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Адміністрація Президента України.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017 по справі № 820/2619/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.10.2019 касаційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2017р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017р. по справі № 820/2619/17 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи вищезгадані рішення, Верховний Суд зазначив, що враховуючи ті обставини, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо позбавлення позивача статусу біженця, судам попередніх інстанцій необхідно було дослідити належним чином обставини проживання останнього на території України безперервно протягом останніх трьох років, які передували його зверненню із заявою про оформлення набуття громадянства України.

Розглядаючи вказану справу по суті, суд виходить з наступного.

До правовідносин, що склались підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

Умови прийняття іноземців або осіб без громадянства до громадянства України містяться у статті 9 Закону України «Про громадянство України» та полягають у:

1) визнанні і дотриманні Конституції України та законів України;

2) поданні декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України. Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства;

3) безперервному проживанні на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років. Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. Дворічний термін перебування у шлюбі з громадянином України не застосовується до іноземців і осіб без громадянства, яким було надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію". Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні, а для осіб, які в`їхали в Україну особами без громадянства, - на три роки з моменту в`їзду в Україну. Для іноземців та осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту набрання чинності контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України;

4) отриманні дозволу на імміграцію. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні, та на іноземців і осіб без громадянства, які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України або які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію" (7 серпня 2001 року) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні;

5) володінні державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. Ця умова не поширюється на осіб, які мають певні фізичні вади (сліпі, глухі, німі);

6) наявності законних джерел існування. Ця умова не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні або притулок в Україні.

Водночас, за приписами цієї ж статті вказаного Закону до громадянства України не приймається особа, яка: 1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид; 2) засуджена в Україні до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави; 3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 22 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що Президент України: 1) приймає рішення і видає укази відповідно до Конституції України і цього Закону про прийняття до громадянства України і про припинення громадянства України; 2) визначає порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень; 3) затверджує Положення про Комісію при Президентові України з питань громадянства.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Частинами другою, третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що чинне законодавство розрізняє правовий статус та підстави проживання в Україні таких осіб як: біженець; особа, якій надано притулок в Україні; особа, яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Положення частин другої, третьої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачають, що іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України.

Натомість іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які тимчасово проживають на території України.

З матеріалів справи вбачається, що 1 липня 2005 року рішенням Державного комітету у справах національностей та міграції № 644 позивачу надано статус біженця в Україні.

Відповідно до частини одинадцятої статті 14 закону України «Про біженців» термін дії посвідчення біженця громадянину Афганістану ОСОБА_3 продовжувався наказами по управлінню міграційної служби у Харківській області щорічно з 14 вересня 2006 року по25 серпня 2011 рік, а з 20 вересня 2012 року по 8 травня 2014 року наказами начальника ГУ ДМС України в Харківській області.

ОСОБА_3 документований посвідченням біженця НОМЕР_1 терміном дії до 20 вересня 2015 року.

З моменту надання статусу біженця заявник двічі виїздив за кордон: з 14 квітня 2007 року по 12 червня 2007 року, та з 20 червня 2009 року по 19 липня 2009 року.

Заяву про оформлення набуття громадянства України позивач подав 13 травня 2014 року.

Для осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, термін безперервного проживання на законних підставах на території України встановлюється на три роки з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні.

Суд зазначає, що вказівка у Законі України «Про громадянство України» на те, що термін встановлюється з моменту визнання особи біженцем в Україні, уточнює насамперед ту обставину, що вказана умова не поширюється на осіб, які безперервно проживали на території України до визнання їх біженцями.

В статті 9 Закону України «Про громадянство України», визначена умова прийняття до громадянства України, яка полягає у безперервному проживанні на законних підставах на території України з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні.

Зазначену умову слід трактувати як таку, яка полягає у безперервному проживанні на законних підставах на території України протягом останніх трьох років з моменту надання їм статусу біженця в Україні чи притулку в Україні.

Статтею 9 Закону України «Про громадянство України» визначено перелік осіб, які до громадянства України не приймаються.

У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року №820/2619/17 суд приходить до висновків, що чинне законодавство не передбачає, що особа, яка здійснила виїзд з України на строк понад 90 діб протягом трьох років з дати визнання її біженцем, позбавляється права бути прийнятою до громадянства України. В кожному конкретному випадку під час вирішення питання щодо прийняття іноземця до громадянства України Президент України, а також інші уповноважені суб`єкти владних повноважень, які готують Президенту України відповідні пропозиції, всесторонньо оцінюють особу, яка звернулась за отриманням громадянства із заявою разом з доданими до неї матеріалами, та, беручи до увагу різні фактори, що характеризують цю особу, вказують на мотиви цієї особи щодо прагнення стати громадянином України, реальні обставини, що можливо вплинуло на таке рішення особи. Таким чином, при розгляді питання про прийняття іноземця до українського громадянства, суб`єкту владних повноважень необхідно з`ясувати чи дійсно ця особа прагне отримати громадянство України для реалізації своїх життєвих інтересів у правовому зв`язку з державою чи лише завдяки отриманню українського громадянства уникнути притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів в державі, громадянином якої вона є на момент звернення. У зв`язку з чим адміністративним органам, до яких віднесено розгляд та вирішення питань про прийняття до громадянства України необхідно з`ясувати чи не перебуває відповідна особа під слідством чи судом на території держави, громадянином якої вона є на момент звернення із заявою про прийняття до українського громадянства.

Верховний Суд вважає, що необхідно дослідити обставини проживання на території України безперервно протягом останніх трьох років, які передували зверненню із заявою про оформлення набуття громадянства України.

Судом встановлено, що позивач з моменту надання статусу біженця, двічі виїздив за кордон: з 14 квітня 2007 року по 12 серпня 2007 року, та з 20 червня 2009 року по 19 липня 2009 року. Отже, до моменту звернення до відповідача із заявою про прийняття до громадянства України (13.05.2014р.) безперервно проживав на території України.

Позивач є батьком двох дітей, народжених на території України 08.04.2008 року та 06.10.2017 року, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Стосовно дружини заявника суд зазначає, що згідно свідоцтва про шлюб від 26.06.1999р. №39с/665, позивач одружений на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колишня громадянка Афганістану, яка набула громадянства України згідно паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Дергачівським РВ ГУДМС України в Харківській області 18.11.2016 року.

Отже, станом на час розгляду справи, позивач перебуває у шлюбі з громадянином України понад два роки.

Згідно довідки Міністерства внутрішніх справі України №0830658, позивач, станом на 28.01.2020, до кримінальної відповідальності не притягувався.

Крім того, позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець 01.02.2008р., що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_5 .

Отже, суд приходить до висновків, що позивач має сталі зв`язки з державою Україна та не шкодить її інтересам.

На підставі встановленого, суд приходить до висновків, що позивач має мотиви прагнення стати громадянином України, оскільки сталі сімейні стосунки, діти, народжена на території України, дружина, яка набула громадянство України, свідчить про реальні обставини, що впливають на прагнення позивача отримати громадянство України для реалізації своїх життєвих інтересів.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України.

Отже, у спірних правовідносинах допущені владним суб`єктом порушення спричинили настання негативних наслідків, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дергачівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 20.10.2016 року про припинення провадження за заявою ОСОБА_3 про оформлення набуття громадянства України.

Зобов`язати Дергачівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області продовжити провадження за заявою ОСОБА_3 про оформлення набуття громадянства України.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Судове рішення у повному обсязі виготовлено 10.03.2020 року у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України.

Суддя О.В.Старосєльцева