Справа № 420/6961/19
Суддя: Соколенко О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6961/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26.11.2019 року позовну заяву залишено без руху, та позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

05 грудня 2019 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява разом із додатками згідно переліку.

Ухвалою суду від 13.12.2019 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви та надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

24 грудня 2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із уточненої позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №Б-2871/6/5101-19/5100.4.7/16994-19 від 19.11.2019) щодо відмови в здійсненні повноважень з оформлення та видачі підпорядкованим територіальним підрозділом - Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити повноваження з оформлення та видачі підпорядкованим територіальним підрозділом - Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №5147-510/5147.1-19 від 12.11.2019) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, в обґрунтування уточненої позовної заяви зазначається, що ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , та у зв`язку із досягненням її дитиною шістнадцятирічного віку, вони звернулися у листопаді 2019 року до Захарівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 відмовлено у видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки, про що свідчать відповіді Захарівського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області від 12.11.2019 року №5147-510/5147.1-19 та ГУ ДМС України в Одеській області від 19.11.2019 року №Б-2871/6/5101-19/5100.4.7/16994-19, які містили перелік нормативно-правових актів та цитування окремих їх норм.

Як вказує позивач, в даних правовідносинах не може бути застосований наказ МВС України від 06.06.2019 року №456, яким, в тому числі, обґрунтована відмова ГУ ДМС України в Одеській області, оскільки право на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року, передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ без наявності будь-якого судового рішення. У зв`язку із чим, як вказано у позові, є безпідставним посилання ГУ ДМС України в Одеській області стосовно надання судового рішення для отримання ОСОБА_2 паспорту громадянина України зразка 1994 року.

Позивач вважає протиправним будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя, оскільки це становитиме порушення ст. 8 Конвенції. Позивач вказує, що вона та її донька сповідують «Православ`я», що є основоположною релігією в Україні, і в силу своїх релігійних переконань, як вважає позивач, її неповнолітня дитина має законне право не надавати згоду на збір, обробку, передачу третім особам своїх особистих даних для присвоювання їй особистих номерів, які несуть у собі символи, що є образливі і недопустимі для використання віруючими православними людьми.

На думку позивача, виготовлення паспорта громадянина України може бути здійснено як у формі картки, так і у формі книжечки відповідно до Закону України про ЄДДР із змінами, внесеними Законом №1474-VІІІ, Закону України «Про громадянство», постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон». Разом з цим, як зазначає позивач, застосування органами міграційної служби постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року в частині можливості отримання паспорта лише у формі картки суперечить Закону України №1474-VІІІ.

В обґрунтування доводів, наведених в уточненій позовній заяві, позивач посилається на зразкове рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року та наводить відповідну судову практику.

Окремо позивач звертає увагу суду на те, що органи міграційної служби фактично визнають, що оформлення та видача такого паспорту можлива, але тільки за рішенням суду, а тому позивач звернулась з даним позовом з метою оформлення та видачі паспорта зразка 1994 року для своєї дитини.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року судом прийнято позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до розгляду (з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.12.2019 року), відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті та призначено перше судове засідання на 06.02.2020 року о 12 год. 00 хв.

22 січня 2020 року (у встановлений судом строк) через канцелярію суду від представника відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву разом із доказами його направлення позивачу та додатками згідно з переліком, наведеним у ньому (т.1 а.с.64-75).

У відзиві на позовну заяву відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зазначило, що вважає позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у зв`язку із наступним.

З посиланням на фактичні обставини справи щодо подання 08.11.2019 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 заяви про оформлення і видачу паспорта громадянина України, відповідач вказує, що Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянув вказану заяву в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» із наданням письмової відповіді з відповідними роз`ясненнями щодо отримання паспорта громадянина України. У наданій відповіді роз`яснено, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Зважаючи на зміст приписів ч.ч.1-4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», п.1.3 наказу МВС України від 13.04.2012 року №320, п.13 розд.2 Постанови ВРУ від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, відповідач вказує, що передбачений ними перелік документів необхідний як для видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, так і для видачі паспорта громадянина України у формі картки.

З огляду на викладене, ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що в даному випадку відсутня протиправність дій відповідачів, оскільки на підставі письмової заяви позивача, за відсутності будь-яких даних особи та необхідних документів, відповідач позбавлений можливості видати паспорт громадянина України будь-якого зразка.

Як зазначається у відзиві, ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що постанова Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року є актом нижчої юридичної сили та повинна застосовуватись виключно в тій частині, яка не перешкоджає закону. В свою чергу, відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (спеціальна норма), паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Також, за твердженнями відповідача - ГУ ДМС України в Одеській області, рішення про відмову в оформленні паспорту громадянина України не приймалось та не могло бути прийнято, враховуючи той факт, що із заявою встановленого зразка про отримання паспорта громадянина України позивач та її неповнолітня дитина не звертались.

Разом з цим, відповідач вказує, що документом, який встановлював порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки був наказ МВС України від 13.04.2012 № 320, однак він втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ №161 від 01.03.2018 року. Тобто, на день звернення позивача із заявою, у ГУ ДМС України в Одеській області були відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.

Крім того, на переконання ГУ ДМС України в Одеській області, відповідно до Закону кожний громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України та не може відмовитись від виконання обов`язку отримання паспорту, посилаючись на релігійні переконання, оскільки жодних виключень за релігійними переконаннями громадян стосовно форми та порядку видачі паспорту ані Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», ані Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ, - не містять.

Також, щодо посилань позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразкові справі №Пз/9901/2/18, ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що дана адміністративна справа не підпадає під ознаки типової справи.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини та положення наведеного у відзиві законодавства, ГУ ДМС України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в повному обсязі.

31 січня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив разом із доказами її направлення на адресу відповідача - Головного управління ДМС України в Одеській області (т.1 а.с.81-89).

У відповіді на відзив, окрім доводів, зазначених у позовній заяві, представник позивача, зокрема, зазначає, що доводи відповідача, які містяться у відзиві, зводяться лише до формального виконання вимог Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу та її спеціальний статус», які на думку позивача можуть бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин лише в тій частині, яка захищає права позивача. При цьому, представник позивача вказує на те, що відповідач неправильно тлумачить норми постанови КМУ №302 від 25.03.2015 року в контексті заяви про отримання паспорта у вигляді книжечки відповідно до наказу МВС України №320 від 13.04.2012 року. Представник позивача наполягає на тому, що позивач разом з дитиною звертались з заявою про видачу паспорта у вигляді книжечки до територіального підрозділу ДМС України, а доводи відповідача щодо відсутності такої заяви у встановленій формі є необґрунтованими.

Крім того, представник позивача зазначає, що відмова від отримання біометричного паспорта не є окремою думкою позивача та його дитини, оскільки це не їхні окремі релігійні міркування, а позиція Української Православної Церкви, членом якої є позивач.

У відповіді на відзив також зазначається, що доводи відповідача стосовно того, що справа не є типовою, спростовуються ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по зразковій справі №806/3265/17 від 15.02.2018 року, якою вказано на ознаки типової справи, які повністю підпадають під ознаки цієї справи.

У зв`язку із зазначеним у відповіді на відзив, представник позивача просив суд задовольнити позов повністю.

У судове засідання 06.02.2020 року сторони (представники сторін) не з`явились, були повідомленні про розгляд справи належними чином та своєчасно.

06 лютого 2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій представник просить проводити розгляд справи 06.02.2020 року та подальший розгляд справи за відсутністю позивача та представника позивача. Також, у вказаній заяві представник позивача зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі (т.1 а.с.61).

Також, 06 лютого 2010 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання 06.02.2020 року без участі представника відповідача, у якій представник зазначив, що підтримує відзив на позовну заяву та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (т.1 а.с.62).

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, зважаючи на клопотання представника позивача та представника відповідача про розгляд справи без їх участі, а також, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, та відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, зважаючи на строк розгляду справи, визначений ст.258 КАС України, судом вирішено здійснювати подальший розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.

25 лютого 2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій додаткових документів, а саме, копії заяви позивача та відповіді ГУ ДМС України в Одеській області.

Станом на 10.03.2020 року інших заяв по суті справи та додаткових доказів з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Суд зазначає, що відповідач Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а відповідач - Головне управління ДМС України в Одеській області - на подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, з урахуванням того, що останній день строку розгляду справи припадає на вихідний (святковий) день - 08.03.2020 року, та 09.03.2020 року є вихідним днем, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду ст.258 КАС України із прийняттям та складанням повного судового рішення 10.03.2020 року, враховуючи положення ч.1, ч.6 ст.120 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позовну заяву та відповіддю на цей відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, і перевіривши їх доказами, що містяться у справі, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області від 04.12.2003 року (т.1 а.с.11), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє як мати в інтересах неповнолітньої доньки, є громадянкою України, про що свідчить її паспорт громадянина України, згідно якого вона має право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, місце реєстрації, згідно паспортних даних: смт. Захарівка, Захарівський район (т.1 а.с.10).

Судом встановлено, що по досягненню неповнолітньою ОСОБА_2 шістнадцятирічного віку, вона та її законний представник - мати ОСОБА_1 , 08 листопада 2019 року звернулись до Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року (т.1 а.с.8), копію якої також направлено до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, та в якій ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 просили оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Як вбачається із вказаної заяви від 08.11.2019 року, ОСОБА_2 вказала про те, що вона не дає згоду на збір та обробку персональних даних та категорично забороняє: передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру, формування відносно неї УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, QR-кодових, біометричних тощо) та використання щодо неї будь-яких засобів ЄДДР.

У вказаній заяві також зазначено, що заявники повідомляють, що дана заява із доданими до неї документами (додатками), у т.ч. із заявою за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України, подається в порядку, передбаченому п.13 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, та не є зверненням про надання роз`яснень чинного законодавства України щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України, а також не є заявою-анкетою, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302, зразок якої затверджений наказом МВС України від 26.11.2014 року №1279, оскільки заява-анкета оформляється виключно для отримання паспорта громадянина України у формі пластикової картки із застосуванням засобів ЄДДР та присвоєння УНЗР.

До вказаної заяви від 08.11.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 додано: свідоцтво про народження ОСОБА_2 ; дві фотокартки 3,5х4,5 см ОСОБА_2 ; заява за формою про видачу паспорта відповідно до наказу МВС України №456 від 06.06.2019 року.

12 листопада 2019 року Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області законному представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_1 надано відповідь за №5147-510/5147.1-19 про розгляд заяви щодо видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки (т.1 а.с.9).

Як вбачається із вказаної відповіді від 12.11.2019 року №5147-510/5147.1-19, заява ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_1 від 08.11.2019 року розглянута Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та заявникам роз`яснено положення ст. 19, 24, 35, 68 Конституції України, ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року за №5492-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», і повідомлено про те, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Водночас, у відповіді від 12.11.2019 року №5147-510/5147.1-19 зазначається, що видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду - книжка чи картка, що містить безконтактний носій) не можлива без обробки персональних даних особи, а заява про видачу паспорта підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області на заяву ОСОБА_2 від 08.11.2020 року, яка подавалась до вказаного органу в копії, 19.11.2019 року за № Б-2871/6/5101-19/5100.4.7/16994-19 надало відповідь, в якій, посилаючись на положення розділу ІІІ пункту 1 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 року №456, надало роз`яснення щодо порядку оформлення паспорта особі, яка досягла 16-річного віку та повідомило ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_1 , що в ГУДМС в Одеській області та її територіальних підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (т.1 а.с.30-31).

Вважаючи, що у даних відповідях відповідачі відмовили у оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року, ОСОБА_1 як законний представник в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до суду з цією позовною заявою (уточненою).

Вирішуючи дану справу по суті заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані, зокрема, але не виключно, Конституцією України, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI), Законом України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 року №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-ХІІ), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабміну України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 року №456 (далі - Тимчасовий порядок №456).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

За змістом частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону №5492-VI, документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України.

До документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, належить паспорт громадянина України (підпункт «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

За приписами ч. 3 ст. 13 Закону №5492-VI, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно з частинами 1,2,4,5 статті 14 Закону №5492-VI, форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частинами 2, 3, 4 статті 15 Закону №5492-VI визначено, що бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів у формі книжечки за конструкцією є зшитою обрізною книжечкою обсягом від 8 до 64 сторінок із вшитою сторінкою даних між лівим форзацом та першим паперовим аркушем. Паперові аркуші бланка документа у формі книжечки, починаючи з другої сторінки, повинні мати нумерацію сторінок, а перша сторінка повинна містити порядковий номер бланка, які виконуються друкарським способом.

В свою чергу, відповідно до частини сьомої статті 16 Закону № 5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником. У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, відповідно до якої такий містить, зокрема, унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Така інформація у розумінні пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 5492-VI є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», до приведення законодавства у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень указаного Закону Кабінет Міністрів України зобов`язано, серед іншого, у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

26 жовтня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 745, якою внесено відповідні зміни до Постанови № 302. Указана постанова набрала чинності з 1 листопада 2016 року, і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою № 302.

В свою чергу, 25 березня 2015 року № 302 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302).

Згідно з п. 1 Постанови №302 затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів державного демографічного реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови № 302 установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Відповідно до пунктів 1, 2 додатка 2 до Постанови № 302 «Технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм» бланк паспорта громадянина України (далі - паспорт) виготовляється у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій. У паспорт імплантовано безконтактний електронний носій, який відповідає вимогам нормативних документів України у сфері технічного та криптографічного захисту інформації. До безконтактного електронного носія вноситься інформація, яка зазначена на лицьовому та зворотному боці паспорта, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя, відцифрований підпис особи), а також дані щодо забезпечення захисту інформації, що внесена на безконтактний електронний носій.

Пунктом 131 Постанови № 302 також передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, як: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи. Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Згідно зі ст. 2 Закону №2297-VI, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. (частини п`ять, шість статті 6 вказаного Закону).

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 6 Закону №2297-VI, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

При цьому, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, у межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою, а вказані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302" (далі - Постанова № 398), до Постанови №302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Поряд із цим, відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для

підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2016 №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови № 302, Постанови № 398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.

Згідно з п.1 Порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до Постанови №302, Постанови №398, Положення №2503-XII, визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п.2 Тимчасового порядку №456, паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України», дію якого відновлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №415 «Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 р. № 185».

Пунктом 3 Тимчасового порядку №456 передбачено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС), зокрема, особі, яка досягла 16-річного віку,- на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

За приписами п.п. 4, 5 Тимчасового порядку №456, оформлення і видача паспорта здійснюються протягом 30 календарних днів з дня подання особою до територіального підрозділу ДМС заяви та документів для оформлення і видачі паспорта. Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за зареєстрованим місцем проживання особи.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу IХ «Рішення про відмову в оформленні та видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки)» Тимчасового порядку №456, територіальний підрозділ ДМС відмовляє особі в оформленні або видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), якщо: 1) особа не є громадянином України; 2) особа вже отримала паспорт, який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього, непридатності для подальшого використання); 3) дані, отримані з баз даних Єдиного державного демографічного реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію; 4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта; 5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта; 6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

У рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта (у тому числі вклеюванні фотокартки), яке доводиться до відома заявника протягом п`яти робочих днів з дня його прийняття, зазначаються підстави відмови.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем - ГУ ДМС в Одеській області, що позивачем разом з дитиною, в інтересах якої вона діє, подано заяву щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та відмови від отримання паспорта у формі картки. В свою чергу, вважаючи, що у наданих на вказану заяву відповідях відповідачі відмовили у оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року, ОСОБА_1 як законний представник в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Суд звертає увагу на те, що питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі.

Відповідно до ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухвалені рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатам розгляду зразкової справи, суд повинен враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатам розгляду зразкової справи.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року за наслідками розгляду зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Окрім того, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Враховуючи наведені положення КАС України, оскільки адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відповідає ознакам типової справи, суд при її розгляді враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.09.2018 року №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у виглядікартки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Разом з тим, при вирішенні спору Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що: «… законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення ОСОБА_2 до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними…».

Отже, позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача - ГУ ДМС України в Одеській області про те, що дана адміністративна справа, хоча і стосується спірних правовідносин щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України, однак вона не відповідає ознакам зразкової справи, вирішеної Великою Палатою Верховного суду 19.09.2018, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №398 було внесено зміни до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, які набрали чинності 07.06.2019. Тобто, відповідач стверджує, що наразі змінилось правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки у зразковій справі та по даній справі заявлені аналогічні вимоги в аналогічних відносинах, що регулюються одними і тими ж нормами права.

Суд також не бере до уваги викладені у відзиві доводи представника відповідача ГУ ДМС України в Одеській області про те, що звернення позивача не є заявою про надання адміністративної послуги, оскільки такі мотиви не були викладені у листі від 12.11.2019 року №5147-510/5147.1-19 про відмову у видачі паспорта у формі книжечки.

Суд звертає увагу, що право позивача на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки передбачено Постановою №2503-ХІІ.

Постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, на яку посилається відповідач, передбачає виготовлення бланку паспорта громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, а тому подача заяви-анкети, яка передбачена також даною постановою, стосується саме такої форми паспорта громадянина України.

Натомість п.3 Постанови №2503-ХІІ передбачає, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185" від 12.06.2013 №415 відновлено дію Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України" від 04.06.1994 №353, якою затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки).

Згідно з п.13 Постанови № 2503-ХІІ визначено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; - свідоцтво про народження; - дві фотокартки розміром 35х45 мм; - у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

При цьому, суд наголошує, що положення п.13 Постанови №2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, висновки Великої Палати Верховного Суду та встановлені судом обставини у справі, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_2 та її законним представником ОСОБА_1 подано необхідні документи, які передбачені Тимчасовим порядком для отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року та заявлено про відмову від обробки персональних даних, а законодавством, в свою чергу, не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи, то у відповідача - структурного підрозділу ДМС були наявні правові підстави для розгляду заяви ОСОБА_2 по суті із прийняттям відповідного рішення.

Разом з цим, як встановлено судом, Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянув заяву ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_1 від 08.11.2019 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та заявникам роз`яснив положення ст. 19, 24, 35, 68 Конституції України, ст.21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року за №5492-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», і повідомив про те, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

При цьому, як вже зазначено судом, ст. 16 Закону № 5492-VI передбачає вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа. Відтак, відповідач у своєму листі на звернення позивача зобов`язаний був вказати одну з вище перерахованих підстав для відмови у оформленні паспортів у формі книжечки.

Натомість, Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у відповіді від 12.11.2019 року №5147-510/5147.1-19 не навів жодної обґрунтованої підстави, передбаченої Законом № 5492-VI, щодо відмови ОСОБА_2 у видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, обмежившись лише посиланням на те, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для видачі заявнику паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Таким чином суд дійшов висновку, що відмова Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у видачі ОСОБА_2 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, є протиправною, у зв`язку із чим вимога позивача про визнання протиправними дій Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (яка викладена у відповіді №5147-510/5147.1-19 від 12.11.2019) підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

У рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі - Положення №360), передбачено, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Державна міграційна служба України, відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (під. 10 п.4 Положення №360).

Відповідно до пункту 1.2. Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 № 320, паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку.

Відповідно до п.91 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302, видача заявникові паспорта здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для його оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта.

Відповідно до п.3 Тимчасового порядку №456, оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України. Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області є структурним підрозділом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, та відповідно є територіальним органом ДМС.

Саме Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснює оформлення і видачу громадянам України, які постійно проживають в Україні, документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство на території Захарівського району.

Водночас, суд також враховує, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, Судом також було зобов`язано оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки саме структурний підрозділ ДМС - Коростенській районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області.

Відтак, з урахуванням наведених правових норм та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, оскільки судом встановлено протиправність дій Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не оформлення та не видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доведеною, обґрунтованою та підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №Б-2871/6/5101-19/5100.4.7/16994-19 від 19.11.2019) щодо відмови в здійсненні повноважень з оформлення та видачі підпорядкованим територіальним підрозділом - Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити повноваження з оформлення та видачі підпорядкованим територіальним підрозділом - Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Суд зазначає, що позивач звернулась із даним позовом у зв`язку з тим, що неповнолітній ОСОБА_2 Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області не видано паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року.

Окрім того, судом встановлено, що позивач не зверталась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із окремою заявою щодо здійснення повноважень з оформлення та видачі підпорядкованим територіальним підрозділом - Захарівським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, як вже встановлено судом, заява ОСОБА_2 та її законного представника ОСОБА_1 щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року від 08.11.2019 року направлена лише в копії (для відома) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, і вказаним органом надано відповідь від 19.11.2019 року за № Б-2871/6/5101-19/5100.4.7/16994-19, в якій, посилаючись на положення розділу ІІІ пункту 1 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 року №456, надало роз`яснення щодо порядку оформлення паспорта особі, яка досягла 16-річного віку, а, відтак, відсутні підстави вважати, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області порушено права, свободи та інтереси позивача та неповнолітньої ОСОБА_2 .

Щодо вимоги зобов`язального характеру, заявленої до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, то оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - на думку суду, цей спосіб захисту є ефективним та в повній мірі забезпечить поновлення порушеного права неповнолітньої дитини позивача в повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень позивача та відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у заявах по суті справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

При цьому, щодо надання оцінки кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), та зокрема, сформовану у рішенні у справі «Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Наведена судом практика Європейського суду з прав людини також застосовується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 року у справі № 802/2236/17-а, від 07.08.2018 року у справі №826/16871/16, від 12.02.2019 року у справі №808/1801/18, від 13.02.2020 року у справі №812/1325/17, від 11.02.2020 року у справі №520/9544/18, правові висновки якого підлягають застосуванню судами при розгляді справ.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частинами 1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, зважаючи на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин, наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону, а доказів щодо судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до суду не надано, питання про розподіл судових витрат у справі при прийнятті рішення судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2,9,12,72-77,90,120,139,241-246,205,258,262,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Захарівським РС ГУ ДМС України в Одеській області 17.03.2017 року, місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37811384, місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014), Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37811384, місцезнаходження: вул. Центральна, 106, смт. Захарівка, Одеська область, 66700) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка викладена у відповіді №5147-510/5147.1-19 від 12.11.2019.

Зобов`язати Захарівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 37811384, місцезнаходження: вул. Центральна, 106, смт. Захарівка, Одеська область, 66700) оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог, які заявлені до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.