Справа № 161/18012/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 161/18012/19 пров. № А/857/1637/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта Олександра Михайловича, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Кихтюк Р.М.,

час ухвалення рішення 15:46:00,

місце ухвалення рішення місто Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 18.12.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта О.М., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 17.10.2019 року № LС-007115.

Суд першої інстанції залучив до участі у справі в якості співвідповідача Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що надані відповідачем докази підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху та спростовують зазначені в позовній заяві та повідомлені позивачем в судовому засіданні обставини щодо стоянки автомобіля на тротуарі. Доводи позивача про те, що інспектор з паркування Сержант О.М. не наділений повноваженнями для розгляду справ про адміністративне правопорушення та накладення стягнення, суд відхилив, оскільки такі повноваження відповідача встановлені «Положенням про департамент муніципальної поліції Луцької міської ради», затверджений рішенням міської ради від 30.07.2015 року № 76/143, та його посадовою інструкцією, затвердженої розпорядженням міського голови від 28.08.2015 року № 52-ра. За таких обставин суд приходить до висновку, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні порушення (КУпАП), її правомірно та обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., що доведено відповідачем, оскаржувана постанова винесена правомочною особою в межах санкції статті, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що самого факту стоянки автомобіля на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2 м, недостатньо для притягнення до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки для цього необхідно встановити створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, зокрема, перешкоди руху пішоходів. У спірному випадку залишалось 1,17 м тротуару, отже, були відсутні перешкоди для руху пасажирів, однак суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки таким її доводам. На обґрунтування своєї позиції щодо відсутності перешкод для руху пасажирів позивач вказує таке: ширина тротуару з протилежного боку вул. П`ятницька Гірка становить 0,70 м, а ширина тротуару вулиці, яка примикає до зазначеної 1,04 м, тобто значно менше, ніж залишалось від її автомобіля до краю тротуару; згідно з п. 5.3.1 ДБН В.2.3-5:2017 «Вулиці та дороги населених пунктів» ширина однієї смуги пішохідного руху повинна бути кратною 0,75 м, отже, на думку позивача, спеціалісти, визначаючи ширину пішоходу в розмірі 0,75 м., вважали її достатньою для нормального руху пішоходів; суд не врахував положень ст. 265-4 КУпАП, якою передбачено, що у разі вчинення порушення, передбаченого, зокрема, ч. 3 ст. 122 цього Кодексу (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту) здійснюється тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, отже, якщо б припаркований нею автомобіль справді створював перешкоду для руху пішоходів, інспектори з паркування повинні були б здійснити його тимчасове затримання, однак не зробили цього; відповідачі не надали будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість пішоходів пройти повз автомобіль (фото- і відеозаписи, пояснення осіб, яким такі перешкоди були створені тощо). Крім того, позивач вважає, що у спірному випадку були підстави для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1, а не ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також позивач вважає, що інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. не мав повноважень розглядати справу про адміністративне правопорушення та накладати на неї спірне адміністративне стягнення, оскільки не належить до посадових осіб виконавчого органу Луцької міської ради Департаменту муніципальної варти, так як не складав присяги при прийнятті на роботу в цей Департаменту, що є обов`язковою умовою для віднесення до категорії посадових осіб. А згідно з «Положенням про департамент муніципальної поліції Луцької міської ради», затвердженим рішенням міської ради від 30.07.2015 року № 76/143, та посадовою інструкцією старшого інспектора Департаменту, останній має повноваження лише складати протоколи, а не розглядати справи про адміністративні правопорушення. Також позивач вважає, що суд безпідставно залучив до участі у справі в якості співвідповідача Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, а також не замінив за її клопотанням даний Департамент на належного відповідача Виконавчий комітет Луцької міської ради, оскільки згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 219 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 122 цього Кодексу розглядають виконавчі комітети міських рад, від імені яких діють посадові особи інспектори з паркування, а також, на її думку, інспектор з паркування Сержант О.М. відповідає критеріям суб`єкта владних повноважень і може самостійно представляти свої інтереси в суді. Крім того, на переконання позивача, ОСОБА_2 не мала повноважень представляти відповідача Департамент муніципальної варти, оскільки наявна в матеріалах справи довіреність на її ім`я була виписана Виконавчим комітетом Луцької міської ради, тобто іншою юридичною особою.

Відповідач Департамент муніципальної варти Луцької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення, вважає вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встанови суд, постановою старшого інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержанта О.М. від 17.10.2019 року № LС-007115 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність зазначеної постанови, зважаючи на таке.

Як встановив суд з оскарженої постанови та наданих сторонами пояснень і доказів, позивача було притягнуто до відповідальності, зважаючи на таке.

ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки BMW 520, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 16.10.2019 року о 16.25 год. у м. Луцьку по вул. П`ятницька Гірка, 11, порушила правила стоянки, а саме здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2 метрів, чим порушила пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху і суттєво перешкоджала руху пішоходів.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до пп. «в» п. 15.10 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, стоянка забороняється, зокрема, на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Згідно з п. 1.10 «Правил дорожнього руху» тротуар це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, в тому числі створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки в цьому випадку.

При цьому, те, що автомобіль припарковано на тротуарі, а не на проїзній частині, не може свідчити про відсутність перешкод дорожньому руху, оскільки згідно з Правилами дорожнього руху пішохід теж є учасником дорожнього руху і наявність умов для його пересування є важливою умовою належної організації дорожнього руху.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 15.05.2019 року у справі № 464/1703/17.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, серед іншого, своїм розташуванням створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

Факт здійснення ОСОБА_3 стоянки транспортного засобу марки BMW 520, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 16.10.2019 року о 16.25 год. у м. Луцьку по вул. П`ятницька Гірка, 11 на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2 м підтверджується здійсненими інспектором паркування фотознімками місця події, а також не заперечується позивачем. Отже, факт порушення позивачем вимог пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху встановлено і підтверджено належними доказами.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими і відхиляє доводи позивача про те, що внаслідок стоянки її автомобіля були відсутні перешкоди для руху пасажирів по тротуару, зважаючи на таке.

Як вбачається із доданих до оскаржуваної постанови фотознімків, припаркований ОСОБА_3 автомобіль зайняв приблизно 2/3 ширини тротуару (9 з 14 рядів бруківки, якою вимощений тротуар, не враховуючи бордюрів) і для проходу пасажирів залишалась невелика смуга (5 рядів бруківки), що, на переконання суду, створювало суттєві перешкоди для їх руху, особливо для інвалідів на візках чи пішоходів з дитячими колясками.

Також колегія суддів вважає недостовірними і непідтвердженими доводи позивача про те, що у спірному випадку залишалось вільним 1,17 м тротуару, оскільки такі спростовуються дослідженими фотознімками, доданими до оскарженої постанови, про які зазначено вище, та наданими самою ОСОБА_3 . Зокрема, як вбачається з наданих позивачем фотознімків, ширина однієї бруківки становить приблизно 10 см, отже, відстань від припаркованого нею автомобіля до краю тротуару аж ніяк не могла становити 1,17 м. Крім того, слід зазначити, що позивач здійснювала заміри та фотографування, коли її автомобіль був відсутній на місці правопорушення, отже, надані нею фотознімки не відтворюють реальної картини події, а тому не є належними доказами у справі.

Посилання позивача на те, що ширина тротуару з протилежного боку вул. П`ятницька Гірка становить 0,70 м, а ширина тротуару вулиці, яка примикає до зазначеної 1,04 м, тобто значно менше, ніж залишалось від її автомобіля до краю тротуару, а також на норми ДБН В.2.3-5:2017 «Вулиці та дороги населених пунктів» щодо ширини смуги пішохідного руху, на думку колегії суддів, не впливає на кваліфікацію її дій, оскільки факт адміністративного порушення встановлюється в кожному випадку окремо і з врахуванням конкретних обставин.

Щодо тверджень позивача про те, що відповідно до положень ст. 265-4 КУпАП якщо б припаркований нею автомобіль справді створював перешкоду для руху пішоходів, інспектори з паркування повинні були б здійснити його тимчасове затримання і доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого, зокрема, ч. 3 ст. 122 цього Кодексу. Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, серед іншого, своїм розташуванням створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками.

Отже, відповідно до змісту наведених норм, інспектори з паркування справді можуть (мають повноваження) здійснювати тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля евакуатора, зокрема, у разі вчинення порушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП (розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху).

Однак, по-перше, даною статтею передбачено право, а не встановлено імперативний обов`язок інспекторів з паркування здійснювати тимчасове затримання транспортного засобу, який суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а по-друге, нездійснення тимчасового затримання не може розцінюватись як безумовний та достатній доказ того, що транспортний засіб не створює таких перешкод.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що відповідачі не надали будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість пішоходів пройти повз автомобіль (фото- і відеозаписи, пояснення осіб, яким такі перешкоди були створені тощо), оскільки об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є створення реальної перешкоди дорожньому руху (в тому числі руху пішоходів) і така перешкода, на думку колегії суддів, не обов`язково повинна спричинити певні фактичні наслідки для конкретних осіб, а достатньо факту наявності потенційної, але реальної перешкоди, що підтверджено у спірному випадку.

Щодо доводів позивача про те, що старший інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. не мав повноважень виносити оскаржену постанову про накладення на неї адміністративного стягнення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною третьою статті 122 цього Кодексу (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, серед іншого, частиною третьою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради інспектори з паркування.

Отже, відповідно до змісту наведених положень ст. 219 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 122 цього Кодексу, і накладення адміністративних стягнень за такі порушення віднесено до компетенції виконавчих комітетів (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад, від імені яких такі повноваження здійснюють уповноважені ними посадові особи виконавчих органів відповідної ради інспектори з паркування. При цьому, колегія суддів наголошує, що інспектори з паркування у зазначених випадках це уповноважені виконавчим комітетом посадові особи виконавчих органів (не лише виконавчого комітету) відповідної ради.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.02.2019 року № 103-1 «Про уповноваження працівників департаменту муніципальної варти на виконання функцій інспекторів з паркування» працівників Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради було наділено повноваженнями інспекторів з паркування та уповноважено їх у випадках, визначених законом, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 1 «Положення про Департамент муніципальної варти Луцької міської ради», затвердженого рішенням Луцької міської ради від 22.12.2017 року № 36/22, Департамент є виконавчим органом Луцької міської ради.

З розпоряджень Луцького міського голови від 19.05.2017 року № 504-рб та від 01.10.2018 року № 875-рб встановлено, що ОСОБА_4 є працівником Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що старший інспектор Сержант О.М., який є працівником виконавчого органу Луцької міської ради Департаменту муніципальної варти, наділений компетентним органом Виконавчим комітетом Луцької міської ради функціями інспектора з паркування та уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин доводи позивача про те, що старший інспектор Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Сержант О.М. не мав повноважень виносити оскаржену постанову про накладення на неї адміністративного стягнення, колегія суддів вважає безпідставними.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не належить до посадових осіб Департаменту муніципальної варти, так як не складав присяги при прийнятті на роботу в цей Департамент, на думку колегії суддів, також є безпідставним, оскільки відповідач, як зазначено вище, був наділений функціями інспектора з паркування у встановленому законодавством порядку, а певні неточності чи розбіжності в нормативних визначеннях понять та особливості організаційно-штатної структури Департаменту муніципальної варти не позбавляють його таких повноважень.

Щодо доводів позивача про те, що суд безпідставно залучив до участі у справі в якості співвідповідача Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, а також не замінив за її клопотанням даний Департамент на належного, на її переконання, відповідача Виконавчий комітет Луцької міської ради, колегія суддів зазначає таке.

Залучення судом першої інстанції до участі у справі юридичної особи Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, працівником якого є визначений позивачем первісний відповідач старший інспектор Сержант О.М., на думку колегії суддів, є правильним, оскільки даний інспектор у спірному випадку діяв саме як працівник цього Департаменту.

В свою чергу, Виконавчий комітет Луцької міської ради не є учасником спірних правовідносин щодо накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення, оскільки відповідно до ст. 219 КУпАП та встановленому законом порядку, як описано вище, делегував відповідні повноваження інспекторам з паркування, якими визначено працівників Департаменту муніципальної варти.

Доводи позивача про те, що Сиротинська Ю.Я. не мала повноважень представляти відповідача Департамент муніципальної варти, оскільки наявна в матеріалах справи довіреність на її ім`я була виписана Виконавчим комітетом Луцької міської ради, тобто іншою юридичною особою, колегія суддів також відхиляє, оскільки Сиротинська Ю.Я., як зазначено у згаданій довіреності від 11.11.2019 року та підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, займає посаду директора Департаменту, отже, в силу норм ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснює представництво прав та інтересів Департаменту як його керівник, без довіреності.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що постанова в справі про адміністративне правопорушення від 17.10.2019 року № LС-007115 винесена в межах повноважень, на підставі та у спосіб, встановлені законодавством, є правомірною та мотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2019 року у справі № 161/18012/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року

У зв`язку із перебуванням судді Гудима Л.Я. згідно з наказом голови суду від 20.02.2020 року № 78-к/тм у відпустці в період з 28.02.2020 року до 09.03.2020 року, постанова, повний тест якої складено 06.03.2020 року, надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.03.2020 року.