Справа № 200/7538/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року справа № 200/7538/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника відповідача Груєнка С.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року (повний текст складено 06 листопада 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/7538/19-а (суддя в 1 інстанції Давиденко Т.В.) за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» (далі позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення рішення від 12.04.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі з військового збору в сумі 322123 грн. 79 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 47911 грн. 93 коп., за штрафними санкціями в сумі 272441 грн. 03 коп. та пені в сумі 1770 грн. 83 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що, як вважає позивач, податкове повідомлення рішення, яке оскаржується, винесене відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Зазначає, що Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію Рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України».

Вказує на те, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» передбачене звільнення суб`єктів господарювання від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, зокрема, щодо порушення строку сплати/несплати військового збору.

Зазначає, що позивач проводить діяльність на території, де органи державної влади України тимчасово не виконують або не виконують в повному обсязі свої повноваження.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 200/7538/19-а у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року було допущено заміну відповідача у справі № 200/7538/19-а Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач).

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

КП «Компанія «Вода Донбасу» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (), місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, буд. 177а.

Волноваське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» є відокремленим підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу» без права юридичної особи, , юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Волноваха, вул. 1-го Травня, 97.

19.03.2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області здійснена документальна планова виїзна перевірка Волноваського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складений акт № 281/05-99-13-03/35580838 (арк.справи 51-74).

Під час перевірки податковим органом встановлені порушення Волноваським виробничим управлінням водопровідно - каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» вимог чинного законодавства, зокрема: п.п.14.1.180 п. 14.1 ст. 14, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, абз. «е» п. 176.1 ст. 176, п.п. 1.4, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України в частині: несплати (неперерахування) нарахованого/утриманого військового збору в сумі 148 грн. 17 коп. з нарахованого доходу в сумі 9878 грн. на користь фізичної особи ОСОБА_1 за цивільно-правовим договором за виконану роботу в грудні 2018 року; несплати (неперерахування) нарахованого/утриманого військового збору в сумі 47763 грн. 76 коп. з нарахованого доходу на користь працівників, у тому числі: за жовтень 2018 9500 грн. 85 коп., за листопад 2018 25067 грн. 71 коп., за грудень 2018 року 13195 грн. 20 коп.; несвоєчасної сплати нарахованого/утриманого військового збору у розмірі 297764 грн. 19 коп. до або під час виплати доходу на користь працівників (перерахований після виплати доходу), у тому числі: за 2015 рік 45040 грн. 24 коп., за січень 2016 4066 грн. 22 коп., за лютий 2016 6728 грн. 21 коп., за березень 2016 1373 грн. 79 коп., за квітень 2016 1925 грн. 12 коп., за травень 2016 3218 грн. 85 коп., за червень 2016 1814 грн. 49 коп., за липень 2016 3273 грн. 95 коп., за серпень 2016 340 грн. 22 коп., за вересень 2016 765 грн. 20 коп., за жовтень 2016 - 1008 грн. 29 коп., за листопад 2016 9131 грн. 38 коп., за грудень 2016 419 грн. 04 коп., за січень 2017 260 грн. 17 коп., за лютий 2017 3870 грн. 18 коп., за березень 2017 10603 грн. 99 коп., за квітень 2017 11116 грн. 94 коп., за травень 2017 2707 грн. 36 коп., за червень 2017 5794 грн. 20 коп., за липень 2017 2490 грн. 58 коп., за серпень 2017 4218 грн. 05 коп., за вересень 2017 2299 грн. 22 коп., за жовтень 2017 3207 грн. 62 коп., за листопад 2017 - 3235 грн. 94 коп., за грудень 2017 3469 грн. 68 коп., за січень 2018 3169 грн. 95 коп., за лютий 2018 16278 грн. 26 коп., за березень 2018 18628 грн. 28 коп., за квітень 2018 23088 грн. 34 коп., за травень 2018 22794 грн. 41 коп., за червень 2018 23513 грн. 08 коп., за липень 2018 23959 грн. 84 коп., за серпень 2018 11358 грн. 83 коп., за вересень 2018 10413 грн. 25 коп., за жовтень 2018 12281 грн. 02 коп.; несплати (неперерахування) суми нарахованого/утриманого військового збору протягом строків, визначених Податковим кодексом, (податок сплачений з порушенням строків до моменту виплати доходу або одночасно з виплатою доходів) у сумі 300586 грн.78 коп. у тому числі: за січень 2016 8447 грн. 20 коп., за лютий 2016 6142 грн. 80 коп., за березень 2016 11640 грн. 42 коп., за квітень 2016 10638 грн. 97 коп., за травень 2016 10579 грн. 28 коп., за червень 2016 9926 грн. 60 коп., за липень 2016 7434 грн. 27 коп., за серпень 2016 2898 грн. 60 коп., за вересень 2016 13376 грн. 48 коп., за жовтень 2016 3437 грн. 18 коп., за грудень 2016 3792 грн. 55 коп., за січень 2017 1370 грн. 18 коп., за лютий 2017 11365 грн. 89 коп., за березень 2017 8601 грн. 08 коп., за квітень 2017 10593 грн. 11 коп., за травень 2017 20686 грн. 52 коп., за червень 2017 16541 грн. 36 коп., за липень 2017 19677 грн. 14 коп., за серпень 2017 18062 грн. 01 коп., за вересень 2017 17717 грн. 84 коп., за жовтень 2017 18650 грн. 51 коп., за листопад 2017 17433 грн. 18 коп., за грудень 2017 21416 грн. 97 коп., за січень 2018 19614 грн. 97 коп., за лютий 2018 6867 грн. 34 коп., за березень 2018 3674 грн. 33 коп. (арк.справи 73).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийняте податкове повідомлення рішення від 12.04.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, в тому числі з військового збору в сумі 322123 грн. 79 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 47911 грн. 93 коп., за штрафними санкціями в сумі 272441 грн. 03 коп. та пені в сумі 1770 грн. 83 коп. (арк.справи 10).

Крім того, Волноваським виробничим управлінням водопровідно - каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» до матеріалів справи доданий сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 29.10.2014 року № 4248/05-4, яким засвідчене настання обставин непереборної сили з 14.04.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обов`язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків та сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Щодо встановленого під час перевірки порушення позивачем вимог п.п.14.1.180 п. 14.1 ст. 14, абз. 2 п. 57.1 ст. 57, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 171.1 ст. 171, абз. «а» п. 176.2 ст. 176, абз. «е» п. 176.1 ст. 176, п.п. 1.4, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. 38.2 ст. 38 Податкового кодексу України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

Згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» введено військовий збір у розмірі 1,5 % до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами: виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Військовий збір утримується з суми доходу, що є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 163 Податкового кодексу України, нарахованого (виплаченого, наданого) на користь платника податку протягом звітного періоду, без будь-яких вирахувань.

Відповідно до пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно пп. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пп. 168.4.7. п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем в періоді, що перевірявся, нараховувались та виплачувались доходи на користь фізичних осіб, при цьому, військовий збір з цих виплат не утримувався і, відповідно, не перераховувався до бюджету.

Наведені обставини позивачем не оскаржуються та не спростовані.

Згідно пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Оскільки під час перевірки податковим органом встановлене порушення позивачем вимог Податкового кодексу України щодо сплати військового збору, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що податкове повідомлення рішення, яке оскаржується, винесене в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» передбачене звільнення суб`єктів господарювання від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань, зокрема, щодо порушення строку сплати/несплати військового збору, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 та від 02.12.2015 № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Волноваха, Донецької області.

Як зазначалось раніше, відокремлений підрозділ позивача зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території м. Волноваха Донецької області.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що вони не ставлять обов`язок зі сплати військового збору та перебіг строку, встановленому для сплати військового збору, в залежність від проведення антитерористичної операції та не містять обмежень на виконання податковими органами функцій щодо нарахування штрафних санкцій та пені за порушення строку сплати військового збору.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо посилання на положення Закону «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», як підставу правового регулювання спірних правовідносин, з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Оскільки норми вищевказаних законів не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.

Такої ж думки дотримується Верховний суд у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 805/2210/17-а.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що позивач звільнений від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій та пені за несплату/несвоєчасну сплату військового збору, що підтверджується Сертифікатом (висновок) Торгово-промислової палати, виходячи з наступного.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14 -1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою статті 14 вказаного вище Закону встановлено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 року та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

На час виникнення спірних правовідносин, діяв Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом, що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року № 44(5).

Порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно правових актів проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.

Таким чином, наданий позивачем Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати від 29.10.2014 року № 4248/05-4 не є належним доказом, який посвідчує обставини непереборної сили відносно несвоєчасної сплати/несплати військового збору, оскільки виданий до настання спірних правовідносин, і фактично засвідчує обставини непереборної сили у період з 14.04.2014 року до моменту його видачі 29.10.2014 року, крім того, як вбачається з вказаного Сертифікату такий стосується пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України, про засвідчення неможливості своєчасного вчинення дій щодо несвоєчасної сплати/несплати військового збору у такому не йдеться.

Зазначення у вказаному Сертифікаті того, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то, заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах позивач мав звернутись до ТПП України після виникнення відповідних обставин щодо неможливості сплати у встановлений строк/несплати військового збору, оскільки засвідченню підлягають обставини непереборної сили по кожному окремому податковому обов`язку та відносно обов`язку виконання якого вже настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом, проте на момент видачі позивачу Сертифікату обов`язку у нього щодо сплати у встановлений строк/несплати військового збору не виникало.

Крім того, позивачем не надано суду доказів неможливості виконати свій обов`язок щодо своєчасності сплати/несплати військового збору, зокрема наявність у вказаний період активних бойових дій в зоні проведення антитерористичної операції, зокрема в місці знаходження позивача, тимчасове призупинення прийому поштових відправлень у відділеннях поштового зв`язку, надзвичайний режим роботи банківської системи у зазначений період в зоні АТО, неналежна робота Інтернет-зв`язку тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2019 року у справі № 805/385/17-а.

При вирішенні спорів щодо неправомірності висновків податкового органу про порушення норм Податкового кодексу України, колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що у спірних взаємовідносинах він діяв в межах повноважень та на підставі Закону, платник податків має спростовувати ці доводи, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідачем надані суду належні докази, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Волноваського виробничого управління водопровідно каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 200/7538/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 200/7538/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 11 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв