Справа № 620/164/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/164/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також в/ч НОМЕР_1 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі також в/ч НОМЕР_2 , відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 № 205 пункту стосовно нарахування та виплати позивачу в/ч НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 № 205 пункту стосовно нарахування та виплати позивачу в/ч НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 виплатити позивачу компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу у зв`язку зі звільненням з військової служби відповідачем в/ч НОМЕР_1 не проведено з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії та соціального захисту» за 2018 рік. За таких обставин просить задовольнити вимоги у спосіб, визначений у прохальній частині позову.

Ухвалою суду від 14.01.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

Представники відповідачів, у встановлений судом строк надали відзиви, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до положень ст. 10-1 Закону України Про часткову мобілізацію на час дії особливого періоду надання додаткових відпусток припиняється. Крім того, процедури компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій станом на час звільнення позивача Кабінетом Міністрів України не визначено. Також представник в/ч НОМЕР_2 зазначив, що позивач не перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , а тому підстави для виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн у в/ч НОМЕР_2 відсутні.

Позивачем до суду подано відповіді на відзиви, в яких зазначено, що відповідно до вказівки помічника командувача з фінансово економічної роботи Військово Морських Сил Збройних Сил України від 02.01.2015 № 154/24/2-4, з 01.01.2015 військову частину НОМЕР_1 Військово Морських Сил Збройних Сил України (Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України) було зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , тому просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Військова частина НОМЕР_1 (Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України) перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується листом фінансово-економічного управління Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.01.2015 № 154/24/2-4.

Відповідно до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 №205 ОСОБА_1 відповідно до наказу Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.09.2018 № 519, звільнено з військової служби, та з 19.10.2018 виключено з особового складу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (а.с. 8,9).

Відповідачі у своїх відзивах не заперечували проти того, що позивач не отримував додаткову відпуску як учасник бойових дій за 2018 рік. Даний факт також підтверджується розрахунком в/ч НОМЕР_2 , в якому зазначено суму грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивача як учасника бойових дій за 2018 рік в сумі 10161,85 грн (а.с.16) та листом Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України від 30.10.2019 № 154/111/4410 (а.с.12).

Вважаючи, що в/ч НОМЕР_1 не включено до наказу від 19.10.2018 № 205 пункту стосовно нарахування та виплати позивачу в/ч НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн, то в/ч НОМЕР_3 вчинена бездіяльність, що порушує права позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

З огляду на матеріали справи, позивач з 2018 року є учасником бойових дій, про що йому видано посвідчення серії НОМЕР_4 від 04.05.2018 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 7).

Як вже встановлено судом, додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018 рік позивачу не надавалась.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначені Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року N 504/96-ВР, ст.16-2 якого визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Частиною 14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Частиною 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно із ч. 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно п.20 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014р. №1126-VI, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

При цьому суд зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Разом з тим, відповідно до п.1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України згідно наказу Міністра оборони України №280 від 22.05.2017р. передбачено, що військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Суд встановив, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік, тобто в/ч НОМЕР_1 вчинена протиправна бездіяльність.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_2 , виданої позивачу, розмір грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасниками бойових дій за 2018 рік складає 10316,60 грн. (а.с.16).

Враховуючи викладене та те, що суд прийшов до висновку, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не провела розрахунок щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 № 205 пункту стосовно нарахування та виплати позивачу військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10317,60 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 в частині не проведення відповідного розрахунку, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 № 205 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати позивачу військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10317,60 грн.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10317,60 грн., суд, керуючись принципом обов`язковості виконання судового рішення та тим, що предметом позову є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення відповідно спірного розрахунку, суд вважає, що вказані вимоги є передчасними, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не у захисті можливого порушення такого права у майбутньому військовою частиною НОМЕР_2 , до фінансового забезпечення якої зараховано в/ч НОМЕР_3 , а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо строків звернення позивача до суду із цим позовом, судом встановлено наступне.

Пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку грошового забезпечення (грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки) при звільненні військовослужбовця - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати вказаної складової грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України, ст.233 якого передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивач звернувшись до суду із цим позовом, не порушив строки звернення до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 №205 пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу Командування Військово Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 19.10.2018 №205 щодо включення пункту стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_2 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2018 рік у розмірі 10161,85 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Відповідач : Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2020 року.

Суддя І.І. Соломко