Справа № 440/2536/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 р.Справа № 440/2536/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" та Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, повний текст складено 11.11.19 року по справі № 440/2536/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2019 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 3 477 316,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на необґрунтованість висновків документальної планової виїзної перевірки щодо надання Товариством безповоротної фінансової допомоги за недійсним договором, оскільки нотаріальна форма, як стверджує про це відповідач, для такого договору цивільним законодавством не передбачена. Вказав на реальність господарських операцій з реалізації товарів на користь контрагентів ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт" з огляду на фактичне підтвердження кожної з поставок первинними документами бухгалтерського обліку, тоді як висновки податкового органу про безтоварність операцій носять характер припущень, які ґрунтуються лише на інформації з баз даних контролюючого органу.

30 жовтня 2019 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду позов ТОВ "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод до ГУ ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 20.05.2019 № в частині збільшення ТОВ "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 138 133 грн 75 коп, в тому числі 1 710 507 грн 00 коп - за основним платежем та 427 626 грн 75 коп - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто на користь ТОВ "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" частину судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у сумі 11 812 грн 23 коп за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про порушення судом першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог норм матеріального права, що призвело до непарвильного вирішення питпання в цій частині. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутня ділова мета з огляду на положення пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Вказав на те, що оскаржуване повідомлення-рішення від 20.05.2019 № про збільшення позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 3 477 316,25 грн. є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі. З викладених підсатв вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені у повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.05.2019 № про збільшення позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 3 477 316,25 грн. Вказав на те, що реальність господарських операцій з реалізації товарів на користь контрагентів ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт" не підтверджена належними документами. Вважає, що перерахування коштів здійснювалося на підставі платіжних доручень з недостовірно зазначеними даними в їх реквізитах в частині призначення платежу, оскільки товар фактично не отриманий покупцями від позивача. З огляду на висновок про відсутність факту реалізації товару, стверджує, що отримані позивачем за такими операціями кошти від контрагентів-покупців є безповоротною фінансовою допомогою, що мали би бути враховані при обчисленні об`єкта оподаткування з податку на прибуток відповідно до абз. 8 ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України". Вказав на порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибутокв сумі 2 781 853,00 грн, в т.ч. 2016 рік - 870 065,00 грн, 2017 рік - 995572,00 грн, 2018 рік - 916 216,00 грн., а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі ТОВ "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" доводи.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволених позовних вимог норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі Головного управління ДФС у Полтавській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ "ТД ПААЗ" є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.07.2016, про що вчинено запис за №1 015561 (т. 2 а.с. 10). Основним зареєстрованим видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 29.32 Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів (основний). Підприємство з 12.07.2016 перебуває на податковому обліку, станом на дату підписання акту перевірки - в ДПІ у м. Полтаві.

У період з 28.03.2019 по 17.04.2019 (з урахуванням продовження з 11.04.2019) посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області на підставі направлень на перевірку від 22.03.2019 №921, № 922, №923 (т. 2 а.с. 21-23) та згідно з наказами від 13.03.2019 №729 та від 08.04.2019 №1025 (т. 2 а.с. 19-20) була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "ТД ПААЗ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 12.07.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.07.2016 по 31.12.2018, результати якої оформлено актом від 24.04.2019 №543/16-31-14-01-10/40651030 (т. 2 а.с. 24-44).

Перевіркою встановлено факти порушення ТОВ "ТД ПААЗ" П(С)БО 15 "Дохід", П(С)БО 16 "Витрати", пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток сумі 2 781 853,00 грн, в т.ч. 2016 рік - 870 065,00 грн, 2017 рік - 995572,00 грн, 2018 рік - 916 216,00 грн.

На підставі даного акту ГУ ДФС у Полтавській області 20.05.2019 було винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 3 477 316,25 грн, у тому числі 2 781 853,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 695 463,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, не погоджуючись із висновками перевірки та нарахованими на їх підставі грошовими зобов`язаннями, оскаржив вищезазначене податкове повідомлення-рішення до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських відносин позивача із контрагентами-покупцями: ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт", підтверджена належними доказами, однак встановлено завищення ТОВ "ТД ПААЗ" інших операційних витрат внаслідок надання у 4 кв. 2016 року засновнику та посадовій особі ТОВ "ТД ПААЗ" ОСОБА_1 безповоротної фінансової допомоги за недійсним договором на загальну суму 6 000 000,00 грн

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Відповідно до п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування з податку на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Вимоги до оформлення податкової накладної передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), згідно з яким платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

За приписами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності (п. 44.2 ст. 44 ПК України).

Вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін`юсті України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

У відповідності до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.95р. №88, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у перевіряємий період позивач ПАТ "ТД ПААЗ" (постачальник) перебував у господарських взаємовідносинах з контрагентами-покупцями: ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт" з приводу поставок продукції, виробником якої є ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" (м`ясорубки, соковижималки, пельменниці, пристрої для консервування м`яса).

На підтвердження факту відвантаження даної продукції контрагентам-покупцям позивач до матеріалів справи надав видаткові накладні, докази оплати товарів, акти звірки, а також довіреності на видачу товарів: з контрагентом ТОВ "Ефест Груп" (т. 1 а.с. 58-89); з контрагентом ТОВ "Мілт" (т. 1 а.с. 90-105); з контрагентом ТОВ "Наномікс ЛТД" (т. 1 а.с. 106-120); з контрагентом ТОВ "Електробудсервіспостач" (т. 1 а.с. 121-132); з контрагентом ТОВ "Сістем-Літл", також довіреність на видачу (т. 1 а.с. 133-148); з контрагентом ТОВ "Сінтезіс Солюшен" (т. 1 а.с. 149-167); з контрагентом ТОВ Техно Пром Груп" (т. 1 а.с. 168-176); з контрагентом ДП "СДІ-Україна" (т. 1 а.с. 177-218).

Всі видаткові накладні у бухгалтерському обліку ТОВ "ТД ПААЗ" відображено по рахункам: Дт 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" Кт 702 "Доход від реалізації товарів".

Рух по регістрам бухгалтерського обліку відображено в картці рахунку 361 (т. 1 а.с. 246-250, т. 2 а.с. 1-5).

Придбання товарів відображено в картці рахунку 281 "Товари на складі" Кт 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками". Собівартість товару відображено проводкою Дт 902 "Собівартість реалізованих товарів" Кт 281 "Товари на складі" (т. 1 а.с. 219-245).

Доказів повернення коштів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

З наявних в матеріалах справи копій вищезазначених первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704). Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій між позивачем та ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт".

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податку у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання контролюючого органу на обставини, встановлені в ході зібраної щодо контрагентів інформації, колегія суддів відхиляє, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер для внутрішнього користування та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 16.04.2019 у справі № 804/6909/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Крім того, позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Таку ж правову позицію підтримано Верховним Судом у постановах, зокрема, від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Відповідно до статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Також, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентами.

Матеріали даної справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентаими взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача, які ґрунтуються виключно на припущеннях,та вказує на реальність спірних господарських операцій між позивачем та ДП "СДІ-Україна", ТОВ "Ефест-Груп", ТОВ "Наномікс ЛТД", ТОВ "Сістем-Літл", ТОВ "Сінтезіс Солюшен", ТОВ "Електробудсервіспостач", ТОВ "Техно Пром Груп", ТОВ "Мілт", що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 05.02.2019 № в частині збільшення ТОВ "ТД ПААЗ" суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 138 133,75 грн, в тому числі 1 710 507,00 грн - за основним платежем та 427 626,75 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями підлягає скасуванню, як протиправне.

З приводу завищення ТОВ "ТД ПААЗ" інших операційних витрат внаслідок надання у 4 кв. 2016 року засновнику та посадовій особі (директор/головний бухгалтер в одній особі) ТОВ "ТД ПААЗ" ОСОБА_1 безповоротної фінансової допомоги за недійсним договором на загальну суму 6 000 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на витрати та податковий кредит. Це відповідає самому змісту вищенаведених норм ПК, які надають платнику податків право зменшити оподатковуваний дохід та податкові зобов`язання на суму витрат, сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Більше того, завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2018 р. по справі № 2а-19379/11/2670 (ЄДРСР № 71829439), яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України, безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матерілами справи, 28.11.2016 між ТОВ "ТД ПААЗ", в особі директора Дробота Р.Д. (Сторона-1) та фізичною особою ОСОБА_1 (Сторона-2) було укладено договір безповоротної фінансової допомоги, за умовами якого Сторона-1 передає у власність Стороні-2 грошові кошти у розмірі 6000000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони-2 протягом 5-ти банківських днів після підписання сторонами цього договору (т. 1 а.с. 53-54). Безповоротна фінансова допомога вважається переданою Стороні-2 в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони-2.

На підставі вказаного вище договору ОСОБА_1 отримав від ТОВ "ТД ПААЗ" безповоротну фінансову допомогу на загальну суму 6 000 000,00 грн, з якої Товариством, як податковим агентом, був сплачений до бюджету податок з доходів фізичних осіб та військовий збір (а.с. 55).

Податковою перевіркою встановлено, що у зв`язку зі збитковою господарською діяльністю та за відсутності власних обігових коштів безповоротна фінансова допомога на адресу фізичної особи ОСОБА_1 надавалась ТОВ "ТД ПААЗ" (позичальник) за рахунок коштів, отриманих від ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" (позикодавець) за укладеним договором про надання поворотної фінансової допомоги від 28.11.2016 №28/11/16 в сумі 6 000 000,00 грн (т. 2 а.с. 61).

Згідно з договором поворотної фінансової допомоги від 28.11.2016 №28/11/16, укладеного між ТОВ "ТД ПААЗ" (позичальник) в особі директора ОСОБА_1 та ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод" (позикодавець) в особі генерального директора ОСОБА_2 , позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики). Сума позики за цим договором становить 6 000 000,00 грн. Фінансова допомога є безпроцентною та плата за користування коштами не нараховується. Термін дії договору до 31.12.2019.

Контролюючим органом, відповідно до наданих до перевірки первинних бухгалтерських та банківських документів під час перевірки встановлено, що ТОВ "ТД ПААЗ" (позичальник) отримав від ПАТ "ПААЗ" (позикодавець) поворотну фінансову допомогу 28.11.2016 - в сумі 3000 000,0 грн та 05.12.2016 - в сумі 3 000 000,0 грн.

В подальшому за рахунок отриманих таким чином коштів було надано безповоротну фінансову допомогу фізичній особі ОСОБА_1 відповідно до договору від 28.11.2016 б/н: платіжне доручення від 29.11.2016 №3 на суму 2 415 000,00 грн, з яких податковим агентом було утримано та перераховано податок з доходів фізичних осіб (платіжне доручення від 29.11.2016 №2 на суму 540 000,00 грн) та військовий збір (платіжне доручення від 29.11.2016 №1 на суму 45 000,00 грн); платіжне доручення від 05.12.2016 №3 2415000,0 грн, з яких податковим агентом утримано та перераховано податок з доходів фізичних осіб (платіжне доручення від 05.12.2016 №5 на суму 540 000,00 грн) та військовий збір (платіжне доручення від 05.12.2016 №4 в сумі 45 000,00 грн).

В бухгалтерському обліку операцію проведено наступним чином:

Дт 311 "Поточні рахунки в нац. валюті" Кт685 "Розрахунки з іншими кредиторам" 6000000 грн;

Дт 661 "Розрахунки по з/платі" Кт 311 "Поточні рахунки в національній валюті" 4830000 грн;

Дт 661 "Розрахунки по з/платі" Кт 6411 "Податок з доходів фізичних осіб" 1 080 000 грн, Кт 642 "Військовий збір" 90000 грн., Дт 949 "Інші витрати діяльності" Кт 661 "Розрахунки по з/платі" 6 000 000 грн.

Так, колегія суддів вважає безпідставним зроблене в акті перевірки відповідачем ототожнення договору безповоротної фінансової допомоги з договором дарування, оскільки у податкового органу відсутнє відповідне повноваження, проте, позивачем було прийнято рішення про необхідність надання ОСОБА_1 відповідної фінансової допомоги, з огляду на те, що підприємство вправі укладати будь-які угоди, які не заборонені законом, що не підтверджує наявність в діях ПАТ "Полтавський автоагрегатний завод", які пов`язані з наданням безповоротної фінансової допомоги, ділової мети, що у свою чергу виключає зв`язок даної операції з господарською діяльністю позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про завищення позивачем витрат у 4 кв. 2016 року у зв`язку з наданням безповоротної фінансової допомоги фізичній особі ОСОБА_1 , тому нарахування податковим органом грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1 071 346,00 грн за основним платежем та штрафних санкцій в розмірі 267 836,50 грн за вказане порушення вимог податкового законодавства є правомірними, а позовні вимоги в цій частині - безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висносків суду щодо відсутності ділової мети при наданні безповоротної фінансової допомоги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки підпунктом 14.1.36 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльна діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обгрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на витрати та податковий кредит. Це відповідає самому змісту вищенаведених норм ПК, які надають платнику податків право зменшити оподатковуваний дохід та податкові зобов`язання на суму витрат, сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) при здійсненні господарської діяльності. Встановлення законодавцем податкових преференцій має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, в свою чергу, презюмує здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Більше того, завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.01.2018 р. по справі № 2а-19379/11/2670, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів, позивача та відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Полтавський автоагрегатний завод" та Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року по справі № 440/2536/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 11.03.2020 року