Справа № 460/1643/19
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2020 року м. Рівне №460/1643/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Сиськова О.Л.,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.02.2019 по 18.02.2019 на підставі наказу ГУ ДФС України у Рівненській області від 01.02.2019 №339 посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання податкового законодавства. За її результатами був складений акт, а в подальшому, на підставі нього були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з такими рішеннями. Вважає їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Пояснив, що ним надавалися відповіді і всі необхідні документи на запити контролюючого органу, а тому законних підстав у відповідача для видачі наказу про здійснення перевірки не було. Поряд з цим, зауважив, що висновки зроблені в акті загалом ґрунтуються на інформації викладеній у листах ТОВ «Нова Пошта» від 07.11.2018 вх.№ 59514/6, ТОВ «Постфінанс» від 19.10.2019 №57375/6 і ТОВ «ФК Фангарант Груп» від 14.01.2019 №10652 по їх взаємовідносинах з позивачем за 2016-2018. Зауважив, що такі листи не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні чинного законодавства, а тому не можуть підлягати документальній перевірці. Зазначив, що позивачем ведеться книга обліку доходів і витрат, де він вказав всі доходи отримані ним від підприємницької діяльності за 2016-2018 роки, що також підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Ці доходи були задекларовані у встановленому законом порядку і з них були сплачені податки. За період господарської діяльності позивача у 2016-2018 роках обсяг його річного доходу не перевищував встановлену законом межу у розмірі 1500000 грн, а тому не порушував умов перебування на другій групі спрощеної системи оподаткування. Відтак, підстав для його переведення на загальну систему оподаткування і донарахування податкових зобов`язань у відповідача не було. Тому просив суд задовольнити позов.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що дійсно, у позивача була проведена перевірка, за результатами якої складений акт і на підставі його висновків прийняті податкові повідомлення-рішення. В ході здійснення перевірки були виявлені численні порушення позивачем вимог податкового законодавства, які відображені у акті. Так, відповідач зазначив, що позивачем у 2016-2018 роках було отримано готівковий дохід через платіжну систему за продаж товарів засобами поштового зв`язку, який ним за такі звітні періоди незадекларований. Пояснив, що обсяг отриманих ОСОБА_1 доходів за ці роки значно перевищував суму, що дає йому право бути платником другої групи спрощеної системи оподаткування. Встановлені обставини зумовили його переведення на загальну систему оподаткування і донарахування йому податкових зобов`язань. Вказав, що з огляду на наведене податкові повідомлення-рішення є правомірними. З таких підстав просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.56-59 т.1).

Позивач подав відповідь на відзив, в якій наголосив, що листи ТОВ «Нова Пошта» від 07.11.2018 вх.№ 59514/6, ТОВ «Постфінанс» від 19.10.2019 №57375/6 і ТОВ «ФК Фангарант Груп» від 14.01.2019 №10652 по взаємовідносинах з позивачем за 2016-2018 не є первинною бухгалтерською документацією, оскільки не містять відомостей про господарські операції між позивачем та його контрагентами і не підтверджують їх реальне (фактичне) здійснення. Тому вважає, що використання їх відповідачем для доведення порушень позивачем податкового законодавства є протиправним (а.с.126-127 т.1).

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, доводи в яких є аналогічними з аргументами, які викладені ним у відзиві на позовну заяву (а.с.129-132 т.1).

У додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що з постанови від 09.10.2019 про закриття кримінального провадження 00016 від 09.04.2019 вбачається, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 за фактом ухилення від сплати податків у значних розмірах фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України. Підставами для внесення вказаних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування були повідомлення оперативного управління Головного управління ДФС у Рівненській області про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, а також матеріали проведеного відпрацювання позивача щодо дотримання ним вимог податкового законодавства при отриманні додаткового блага. Зазначає, що даними матеріалами підтверджено, що позивач, будучи зареєстрованим фізичною особою-підприємцем, в порушення вимог ПК України не задекларував у повному обсязі дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності за період 2016-2018 років, та не сплатив до бюджету військовий збір у сумі 1141216 грн. Оскільки вказана сума фактичного ненадходження до бюджету коштів не перевищує суми в три тисячі установлених законодавством неоподатковуваних мінімумів ходів громадян, яка станом на 1 січня 2018 року становила 2643 тис. грн, і була прийнята постанова про закриття кримінального провадження від 09.04.2019 у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене ОСОБА_2 , тобто з нереабілітуючих підстав (а.с.185-187 т.1).

Ухвалою суду від 11.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.08.2019.

Ухвалою суду від 10.09.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

У судовому засіданні 07.11.2019 суд постановив закрити підготовче засідання і призначив розгляд справи по суті на 04.12.2019, яке відкладено на 18.12.2019, відкладено на 08.01.2020, відкладено на 22.01.2020, ухвалою суду від 27.01.2020 відкладено на 05.02.2020, оголошено перерву до 12.02.2020.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заявах по суті справи, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в позові повністю за безпідставністю позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 16.07.2004 року № 112. 04.08.2004 позивач взятий на облік Головним управлінням ДПС у Рівненській області та здійснював діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку другої групи. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (код КВЕД 47.91).

14.12.2018 відповідач надіслав ОСОБА_1 запит №8836/9/17-00-13-03-04 «Про надання інформації та її документального підтвердження», у якому просив надати протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня його отримання інформацію та її документальне підтвердження, що стосується розбіжностей між показниками декларацій платника єдиного податку та сумами доходів отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 30.09.2018 (т.1 а. с. 164-166). Цей лист повернувся без вручення адресату у зв`язку з закінченням терміну його зберігання (т.1 а. с. 165 на звороті).

Листом від 18.12.2018 №1/18-12 позивач на вимогу відповідача від 27.11.2018 повідомив про те, що готівкових розрахунків з ТОВ «Постфінанс» та ТОВ «Нова пошта» в межах підприємницької діяльності не здійснював. Також зазначив, що первинну бухгалтерську документацію на підтвердження задекларованих ним за 2016-2018 роки доходів подав до податкового органу у відповідь на запит від 25.10.2018 (а.с. 25 т.1).

З 12.02.2019 по 18.02.2019 на підставі наказу ГУ ДФС України у Рівненській області від 01.02.2019 №339 (а.с.61 т.1) посадовими особами відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

Про здійснення такого заходу податкового контролю позивач був проінформований направленим йому повідомленням від 01.02.2019 №162/17-00-13-04 (а.с.60 т.1).

Зі змістом зазначеного наказу і повідомлення платник податків був ознайомлений 08.02.2019 (а.с. 60-61 т.1).

Підставою для проведення перевірки стали листи ДФС України від 25.10.2018 №33032/7/99-99-13-04-03-17 та від 08.11.2018 №34710/7/99-99-13-04-03-17 «Про організацію контрольно-перевірочних заходів» направлені відповідачу, в якому містилась інформація про те, що ФОП ОСОБА_1 в період 2016-2018 років користувався послугами ТОВ «Пост Фінанс» та «Нова пошта» з метою отримання доходу (а.с.78-83 т.1).

За результатами здійснення перевірки відповідачем був складений акт № 404/17-00-13-04/ НОМЕР_1 від 25.02.2019 (а.с. 26-38 т.1).

У п.п. 1.12 п.1 розділу 2 цього акту зазначено, що при проведенні перевірки були використані такі документи, зокрема: книга обліку доходів (для платників спрощеної системи оподаткування), накладні, рахунки, акти виконаних робіт, інші документи, що підтверджують отримані доходи та понесені витрати по діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2018 та установчі документи, договори, інформацію ТОВ «Нова Пошта» від 07.11.2018 вх.№ 59514/6, інформацію ТОВ «Постфінанс» від 19.10.2019 №57375/6 і ТОВ «ФК Фангарант Груп» від 14.01.2019 №10652 за аналогічний період (а.с.28 т.1).

Поряд з цим, у п.п. 2.1.3-2.1.4. п.2.1.ч.2. розділу 2 акту вказано, що визначальною підставою для висновків про перевищення позивачем граничного обсягу суми доходу, який дає право платникам II групи єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування і відповідно про необхідність його переходу з 01.01.2017 на загальну систему оподаткування став аналіз інформації, яка містилась у листах ТОВ «Нова Пошта», ТОВ «Постфінанс» і «ФК Фангарант Груп» (а.с. 29-30 т.1).

Згідно із висновками акту перевірки, контролюючим органом встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме:

п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині ненадання до перевірки Книги обліку доходів і витрат;

п. 177.5, п. 177.11 ст. 177 ПК України в частині неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки;

п.163.1 ст. 163, пп.164.1.3 п. 164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб за 2017-2018 роки, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 13283588,73 грн, у тому числі 2017 рік-8919530,68 грн, 2018 рік - 363671,50 грн;

пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає декларуванню і сплаті до бюджету за 2017-2018 роки на суму 1106965,73 грн в тому числі за 2017 рік - 743294,22 грн та за 2018 рік - 363671,50 грн;

п. 181.1 ст. 181, п. 183.4, п. 183.10 ст. 183, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188 ПК України, в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету в сумі 13851562,13 грн, у тому числі: за січень 2017 року - 18216,66 грн, лютий 2017 року - 6787,00 грн, березень 2017 року - 8398,00 грн, квітень 2017 року - 4150 грн, травень 2017 року - 4992,00 грн, червень 2017 року - 6018,00 грн, липень 2017 року - 24486,98 грн, серпень 2017 року - 26417,04 грн, вересень 2017 року - 44057,86 грн, жовтень 2017 року - 12553,20 грн, листопад 2017 року - 78603,40 грн, грудень 2017 року - 8395233,40 грн, січень 2018 року - 22965,8 грн, лютий 2018 року - 20450,2 грн, березень 2018 року - 28445,51 грн, квітень 2018 року - 18866,8 грн, травень 2018 року - 23612,4 грн, червень 2018 року - 22529,40 грн, липень 2018 року - 19897,20 грн, серпень 2018 року - 10785,80 грн, вересень 2018 року - 4997391, 60 грн, жовтень 2018 року - 8451,00 грн, листопад 2018 року - 25200,00, грудень 2018 року -230528 грн;

п. 49.18 ст. 49, п.202.1 ст. 202 ПК України ФОП ОСОБА_1 не подано податкові декларації з податку на додану вартість за кожен місяць, починаючи з січня 2017 року по грудень 2018 року включно;

п.63.3 ст.63 ПК України, п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 ФОП ОСОБА_1 не повідомлено податковий орган про об`єкт оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням за формою 20-ОПП;

п.292.4, 292.6, ч.3 п. 291.4 ст 294, пп.1 п. 292.1 ст. 292, пп. 296.5.4 п. 296.5 ст. 296, п. 296 ст. 296, п.3 пп.298.2.3 п. 298.2 ст.298 ПК України, а саме заниження суми єдиного податку за 2016 рік на 765426,74 грн;

п.1, п. 5 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995, а саме проведення розрахункових операцій у готівковій формі без застосування РРО;

п. 295.1 ПК України встановлено несвоєчасну сплату єдиного податку за січень 2018 року по терміну 20.01.2018 у сумі 736,60, фактично сплачено - 01.02.2018.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 05.04.2019 прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Військовий збір» на суму 1383707,16 грн, з яких: 1106965,73 грн - за податковими зобов`язаннями; 276741,43 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 19 т.1);

№ , згідно з яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 3910 грн за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» (а.с. 20 т.1);

№ , згідно з яким позивачу визначено суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 340 грн за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» (а.с. 21 т.1);

№ , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів та послуг» на суму 17314452,66 грн, з яких: 13851562,13 грн - за податковими зобов`язаннями; 3462890,53 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 22 т.1);

№ , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 16604485,91 грн, з яких: 13283588,73 грн - за податковими зобов`язаннями; 3320897,18 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 23 т.1);

№ , згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» на суму 989970,60 грн, з яких: 791976,48 грн - за податковими зобов`язаннями; 197994,12 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 24 т.1).

Відповідно до книги обліку доходів, яка була надана ФОП ОСОБА_1 податковому органу для перевірки за 2016 рік ним було отримано внаслідок підприємницької діяльності 517981,19 грн доходу, за 2017 рік - 1397046,30 грн і за 2018 рік - 1190762,98 грн (а.с.201-220 т.1), що також підтверджується банківськими виписками по його рахунку у АТ «Райффаййзен Банк Аваль» (а.с. 221 т.1- а.с. 1-9 т.2).

Суми отриманих позивачем доходів за ці періоди повністю узгоджується з сумами доходу задекларованими позивачем у поданих ним до відповідача податкових деклараціях платника єдиного податку. Так, за 2016 рік позивачем задекларовано 517981,19 грн доходу (а.с. 73-74 т.1), за 2017 рік - 1397046,30 грн (а.с. 71-72 т.1) і за 2018 рік - 1190762,98 грн (а.с. 75-76 т.1).

23.04.2019 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 51 грн за не ведення ним книги обліку доходів і витрат, яка в подальшому була скасована рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.07.2019 у справі 569/10338/19, що набрало законної сили 16.07.2019 (а.с. 195-197 т.1).

Судом з`ясовано, що між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ТзОВ «Нова Пошта» (експедитор) було укладено договір від 31.05.2016 № 114856 про надання послуг з організації перевезення відправлень. Згідно з умовами якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення, а замовник у свою чергу повинен їх прийняти і оплатити на умовах визначених цим договором (а.с. 62-64 т.1).

На запит податкового органу ТзОВ «Нова Пошта» листом від 06.11.2018 було надано відповідь щодо здійснення відправлень вантажів ОСОБА_3 за 2015-2018. Зокрема, за 2016 рік ним було здійснення відправлення аксесуарів до мобільних пристроїв з оголошеною вартістю 13848664 грн, за 2017 рік - 41844696 грн, за 2018 рік - 24932412 грн (а.с.82-83 т.1).

Поряд з цим, ТзОВ «Постфінанс» на запит позивача листом від 19.09.2018 було повідомлено, що договір на переказ коштів від 22.11.2016 №083-1116 від 22.11.2016 між ним і ФОП ОСОБА_1 розірваний, а в листі від 24.01.2019 вказано, кошти за розірваним договором за період 2016-2018 роки не перераховувались, що підтверджується актом взаєморозрахунків (а.с. 65-67 т.1).

22.11.2016 між ОСОБА_1 , як фізичною особою (отримувач) і ТзОВ «Постфінанс» (фінансова установа) було укладено договір на переказ коштів № 083-1116. За цим договором отримувач доручає, а фінансова установа приймає кошти від платників і здійснює їх переказ отримувачу (а.с. 86-91 т.1).

Згідно з відповіддю ТзОВ «Постфінанс» на запит податкового органу від 12.10.2018 фізична особа ОСОБА_1 отримав грошових переказів за здійсненні відправлення вантажів: у 2016 році на суму 6259860 грн, у 2017 році на суму 48226309 грн та в 2018 році на суму 23094898 грн (а.с. 79-80 т.1).

Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області 09.04.2019 було порушено кримінальне провадження №0000016 за фактом ухилення від сплати податків позивачем у значних розмірах, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.212 КК України.

В межах досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 13.12.2019 №1-кс/569/3978/19 було вилучена первинна бухгалтерська документація ФОП ОСОБА_1 , що стосується його підприємницької діяльності за період з 2016 по 2018 рік (а.с. 12-14 т.1).

Надалі, постановою слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Рівненській області від 09.10.2019 було закрито кримінальне провадження у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене ОСОБА_3 (а.с.189-191 т.1).

За результатами досудового врегулювання спору відповідач ухвалив рішення від 20.06.2019, яким залишив вказані вище спірні податкові повідомлення-рішення № , № , № , № , № , № без змін, а скаргу позивача без задоволення (а.с. 15-18 т.1).

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Так відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (п.78.4 ст.78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст.79 ПК України.

Згідно п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає право посадовим особам контролюючого органу розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.

Щодо посилань позивача на відсутність законних підстав у контролюючого органу для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки суд зауважує таке.

Судом встановлено, що відповідачем було призначено таку перевірку на підставі отримання податкової інформації, а саме листів ДФС України від 25.10.2018 №33032/7/99-99-13-04-03-17 та від 08.11.2018 №34710/7/99-99-13-04-03-17 «Про організацію контрольно-перевірочних заходів», направлених відповідачу, в яких містилась інформація про те, що ФОП ОСОБА_1 в період 2016-2018 років користувався послугами ТОВ «Пост Фінанс» та «Нова пошта» з метою отримання доходу.

Проте, ще однією встановленою ПК України передумовою для призначення перевірки разом з зазначеною вище інформацією є ненадання платником пояснень та їх документальних підтверджень на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Так, 18.10.2018 відповідач надіслав ОСОБА_1 запит №8836/9/17-00-13-03-04 «Про надання інформації та її документального підтвердження», у якому просив надати протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня його отримання інформацію та її документальне підтвердження, що стосується розбіжностей між показниками декларацій платника єдиного податку та сумами доходів отриманого від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 30.09.2018. Цей лист повернувся без вручення адресату у зв`язку з закінченням терміну його зберігання (а.с.165 на звороті т.1).

Листом від 18.12.2018 №1/18-12 позивач на вимогу відповідача від 27.11.2018 повідомив про те, що готівкових розрахунків з ТОВ «Постфінанс» та ТОВ «Нова пошта» в межах підприємницької діяльності не здійснював. Також зазначив, що первинну бухгалтерську документацію на підтвердження задекларованих ним за 2016-2018 роки доходів подав до податкового органу у відповідь на запит від 25.10.2018.

29.01.2019 позивач також надіслав до контролюючого органу повідомлення № 3, в якому зазначив, що йому, як суб`єкту підприємницької діяльності ТОВ «Постфінанс» не перераховувало коштів за період 2016-2018 роки.

Поряд з цим, відповідач не подав жодних доказів, що вказують на ненадання ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку відповіді на конкретний запит податкового органу. Також контролюючим органом не зазначено переліку документів, що не були долучені позивачем до відповіді від 18.12.2018.

Отже, суд погоджується з доводами представника позивача, що платник податків надав відповідь і наявні у нього первинні бухгалтерські документи щодо своєї підприємницької діяльності за 2016-2018 роки на запит контролюючого органу, а тому законних підстав для видачі наказу про призначення перевірки у відповідача не було.

Щодо посилань позивача на те, що висновки акту про порушення платником податкового законодавства ґрунтуються на документах, які не підлягають перевірці суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Як було вказано вище, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити, зокрема, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки.

Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16,07.1999 року № 996- XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (надалі - Закон № 996).

Відповідно до ст. 1 цього Закону № 996, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи, визначення та загальний порядок складання яких наведено в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Суд зауважує, що висновки викладені в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства в основному ґрунтуються на інформації ТОВ «Нова Пошта», інформації ТОВ «Постфінанс», а також ТОВ «ФК «Фангарант Груп», яка була надана на запит відповідача щодо фізичної особи ОСОБА_1 .

Проте, ці документи не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не містять відомостей про конкретні господарські операції, не підтверджують їх фактичне проведення а також осіб відповідальних за їх здійснення та оформлення і на підставі них відповідно до ПК України не могла бути проведена перевірка.

Крім того суперечливими є відомості зазначені у акті щодо не ведення позивачем книги обліку і витрат, хоча у ньому вказано, що вона використовувалась при перевірці.

З огляду на викладене суд вважає, що лише таких документів у сукупності недостатньо щоб довести порушення позивачем податкового законодавства.

Стосовно доводів позивача про не порушення платником податків умов перебування на другій групі платників єдиного податку суд вказує на таке.

Відповідно до пп.2 п. 291.4 ст. 291 ПК України встановлено, що друга група суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності - це фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Пунктом 293.2 ст. 293 ПК України визначено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, зокрема, - для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пунктів 295.1, 295.2 статті 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Пунктом 292.14 статті 292 ПК України встановлено, що визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Згідно із пунктом 292.16 статті 292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови неперевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

На виконання пункту 296.2 статті 296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Відповідно до підпункту 296.5.1 пункту 296.5 статті 296 ПК України, платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп, або відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Згідно пунктом 296.1 статті 296 ПК України платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту. Підпунктом 296.1.1 пункту 296.1 статті 296 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Підпунктом 296.5.2 пункту 296.5 статті 296 ПК України встановлено, що у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, та обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що доходом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій). Тобто, до доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку підприємця у звітному податковому періоді.

Крім того, застосовувати спрощену систему оподаткування та бути платником єдиного податку мають право лише ті суб`єкти господарювання, які відповідають певним критеріям. Якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування в поточному році, але отримала дохід більший, ніж встановлений обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, така особа не має право застосовувати спрощену систему оподаткування в наступному році.

Судом з`ясовано що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та протягом періоду, що підлягав пеервірці, здійснював діяльність за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, як платник єдиного податку другої групи. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет (код КВЕД 47.91). Тобто вид його господарської діяльності дозволяє йому перебувати на спрощеній системі оподаткування і бути платником другої групи. Разом з тим, у позивача відсутні наймані працівники, що також дає йому можливість застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності і бути платником вказаної вище групи.

Відповідно до книги обліку доходів, яка була надана ФОП ОСОБА_1 податковому органу для перевірки за 2016 рік, ним було отримано внаслідок підприємницької діяльності 517981,19 грн доходу, за 2017 рік - 1397046,30 грн і за 2018 рік - 1190762,98 грн (а.с.201-220 т.1), що також підтверджується банківськими виписками по його рахунку у АТ «Райффаййзен Банк Аваль» (а.с. 221 т.1- т.2 а.с. 1-9).

Суми отриманих позивачем доходів за ці періоди повністю узгоджується з сумами доходу задекларованими позивачем у поданих ним до відповідача податкових деклараціях платника єдиного податку. Так, за 2016 рік позивачем задекларовано 517981,19 грн доходу (а.с. 73-74 т.1), за 2017 рік - 1397046,30 грн (а.с. 71-72 т.1) і за 2018 рік - 1190762,98 грн (а.с. 75-76 т.1).

Тобто за період господарської діяльності позивача у 2016-2018 роках обсяг його річного доходу не перевищував встановлену законом межу у розмірі 1500000 грн.

Первинних бухгалтерських документів, а також інших належних і допустимих доказів стосовно отримання позивачем в процесі здійснення ним господарської діяльності за період з 2016-2018 інших незадекларованих доходів суду, які перевищують 1500000 грн не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що законних причин для переведення його на загальну систему оподаткування у відповідачем не доведено.

З огляду на наведене, висновки зроблені відповідачем у акті перевірки є помилковими, а тому винесені податкові повідомлення-рішення, які на них ґрунтуються є протиправними і підлягають скасуванню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Тому інші аргументи та доводи сторін не оцінюються судом, позаяк не мають вирішального впливу на вирішення даного спору та не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи надані сторонами докази на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів Суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Кобець проти України», «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування, не підтвердив належними, допустимими та достатніми доказами порушення позивачем податкового законодавства, та не довів «поза розумним сумнівом» підстав для винесення ним спірних податкових повідомлень-рішень.

Як вже зазначалось вище, відповідачем у справі не надано суду жодних доказів, які б спростували доводи викладені позивачем у позовній заяві та встановлені у ході судового розгляду обставини справи.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального закону та відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи, що дає суду підстави для задоволення позову повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.04.2019 № , № , № , № , № , № .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 лютого 2020 року.

Суддя Нор У.М.