Справа № 809/284/16
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
"13" березня 2020 р. справа № 809/284/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді: Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В.М.,
представника позивача Гори Н.Ю.,
представника відповідача Юрчука Ю.В.,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у задоволенні позову відмовлено.
Згідно постанови Верховного суду від 17.12.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 у цій справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
02.01.2020 адміністративна справа №809/284/16 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та цього ж дня зареєстрована автоматизованою системою документообігу Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
23.01.2020 суд без виходу до нарадчої кімнати замінив Коломийську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на її правонаступника Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області у порядку статті 52 КАС України.
Представник позивача 14.02.2020 подала суду клопотання про приєднання до матеріалів справи листа АТ «Дельта Банк» від 07.02.2020 за №497. Згідно вказаного листа, АТ «Дельта Банк» на запит №б/н від 29.01.2020 надало відповідь, в якій вказує про те, що інформація, яку запитує представник позивача, містить банківську таємницю, а тому у Банку відсутні правові підстави для надання запитуваної інформації.
Суд зазначає, що запитувана інформація є необхідною для об`єктивного та всебічного розгляду даної справи. Так, на необхідність вказаної інформації та письмових доказів для прийняття обгрунтованого рішення звертає увагу Верховний Суд у постанові від 17.12.2019 у даній адміністративній справі №809/284/16. Згідно вказаної постанови Верховного Суду, потрібно встановити обставини справи, структуру анульованої заборгованості, у тому числі: з розрахунком по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, комісії, штрафам (пеням).
Однак, станом на 13.03.2020 вимоги ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» не виконано.
Суд повторно звертає увагу, що витребовувана інформація є необхідною для об`єктивного та всебічного розгляду даної справи.
Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 17.12.2019, винесеної в межах даної адміністративної справи №809/284/16, згідно з частиною 2 статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Таким чином, судом поставлено на обговорення питання щодо необхідності повторного витребування запитуваної інформації у ПАТ «Дельта Банк».
Представник позивача заперечила проти такого витребування та вказала, що згідно норм КАС України суд може розглядати справу за наявними матеріалами.
Представник відповідача не заперечив щодо повторного витребування додаткових доказів.
Суд заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.
Банківською таємницею, зокрема, є:
1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;
2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;
3) фінансово-економічний стан клієнтів;
4) системи охорони банку та клієнтів;
5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;
6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;
7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;
8) коди, що використовуються банками для захисту інформації;
9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.
Пунктом 2 частини 1 статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.
В свою чергу, частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 4 статті 9, частиною 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим кодексом.
Відповідно до частини 3 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Частиною 6 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Згідно з статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
При цьому, суд зазначає, що розгляд справи здійснюється з урахуванням принципу адміністративного судочинства, що передбачений статті 9 КАС України щодо змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи.
Витребування доказів у відповідачів та ознайомлення сторін із отриманими доказами, надання власних пояснень з приводу отриманих доказів потребує певного часу, сплив якого призведе до порушення судом строків розгляду адміністративної справи, визначених КАС України.
Суд зазначає, що зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.
Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі: направлення судового доручення щодо збирання доказів до надходження ухвали суду, який виконував доручення, про виконання доручення або неможливість виконання доручення.
Положення цієї норми передбачає право суду зупинити провадження у разі об`єктивної неможливості розгляду справи до отримання доказів.
На думку суду, витребування зазначених вище доказів становить об`єктивну неможливість розгляду справи до отримання цих доказів.
Згідно з частиною 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Аналогія закону це засіб заповнення прогалин у законодавстві, який полягає в застосуванні до нього іншої норми закону, яка регламентує подібні відносини.
На думку суду, витребування судом доказів є подібним до направлення судом до іншого суду доручення щодо збирання доказів, у зв`язку із чим, суд вважає доцільним застосування у даному випадку аналогії закону та зупинення провадження у справі на підставі пунктом 6 частини 2 статті 236 КАС України.
На підставі наведеного, встановлених обставин справи та відсутності письмових доказів, необхідних для повного та всебічного розгляду даної справи, суд дійшов висновку про необхідність витребування доказів та зупинення провадження по справі.
Керуючись статтями 2, 9, 14, 77, 80, 236, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені частиною 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала в частині витребування доказів не належить до окремого оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду щодо зупинення провадження може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя Кафарський В.В.