Справа № 160/9288/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року Справа № 160/9288/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіМаковської О.В.
за участі секретаря судового засіданняДубовику Г.Е.
представника позивача Тимофієва Є.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішення, -
В обґрунтування позову позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення контролюючим органом не враховано, що всі поточні платежі з ЄСВ за період з 22.08.2017 по 22.05.2019 позивачем сплачувались своєчасно. На думку позивача, законодавець наділив правом орган доходів і зборів застосовувати штраф до платника єдиного внеску у випадку сплати суми єдиного внеску, зазначеної в платіжному дорученні з затримкою сплати, проте не наділив правом орган доходів і зборів застосовувати штраф при виконанні ч.6 ст.25 Закону України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464) в разі зарахування коштів, що сплачує такий платник єдиного внеску, в рахунок погашення недоїмки, штрафних санкцій та пені з черговістю їх виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником єдиного внеску.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 19.12.2019.
Позивачем 18.12.2019 засобами електронного зв`язку до суду надано клопотання про відкладення розгляду справи.
В підготовче судове засідання 19.12.2019 сторони не з`явилися, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 21.01.2020.
Від відповідача 27.12.2019 до суду надійшов відзив на позов. в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що оскільки за даними інтегрованої картки платника станом на 31.12.2016 за позивачем рахувався податковий борг (недоїмка) в розмірі 1 130 378,35 грн., то сплачені позивачем поточні зобов`язання, зараховувались в рахунок погашення податкового боргу згідно черговості його виникнення, відповідно до положень п.87.9 ст.87 ПК України та ч.6 ст.25 Закону №2464.
В підготовче судове засідання 21.01.2020 сторони з`явились. На обговорення сторін поставлено питання щодо продовження підготовчого засідання. Представник позивача та відповідача не заперечували щодо продовження підготовчого засідання для надання додаткових пояснень по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №160/9288/19 на 30 днів. Розгляд справи призначено на 04.02.2020.
В підготовче судове засідання 04.02.2020 з`явився представник позивача, розгляд справи відкладено на 20.02.2020 для повторного виклику представника відповідача.
Від відповідача через канцелярію суду 04.02.2020 надійшли додаткові пояснення.
Від позивача через канцелярію суду 04.02.2020 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень про сплату ЄСВ за період з 22.08.2017 по 22.05.2019.
В підготовче судове засідання 20.02.2020 з`явився представник позивача. Відповідач свого представника із належно оформленими повноваженнями на представництво органу державної влади у відповідності до вимог ст.131-2 Конституції України та п.п.11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України у судове засідання не направив.
Представник позивача не заперечував щодо закриття підготовчого судового засідання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.03.2020.
В судове засідання 03.03.2020 з`явився представник позивача, Відповідач свого представника із належно оформленими повноваженнями на представництво органу державної влади у відповідності до вимог ст.131-2 Конституції України та п.п.11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України у судове засідання не направив.
Представником позивача надано пояснення по суті заявлених позовних вимог, а також зазначено про те, що відзив на позовну заяву підписано неуповноваженою особою, оскільки представник відповідача не є адвокатом. В судових дебатах представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Рішення від 26.06.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 206 734,40 грн. за період з 22.08.2017 по 22.05.2019 та нарахування пені у розмірі 400 921,95 грн. є предметом розгляду в даному адміністративному процесі.

Судом встановлено, що згідно даних інтегрованої картки платника по коду бюджетної класифікації 71010000 станом на 31.12.2016 рахується податковий борг в розмірі 1 130 378,40 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно пп.16.1.4 п.16.4 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

За приписами пунктів 36.1, 36.2 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Пунктами 38.1 ст. 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

В свою чергу, відповідно до п. 14.1.39 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. п. 14.1.156, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до абз. 1 та абз. 4 п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464.

За визначенням пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 11 статті 9 Закону №2464 встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 14 Закону №2464 органи доходів і зборів зобов`язані: здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Частиною 3 статті 25 Закону №2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з врахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону №2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена ходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 % своєчасно не сплачених сум. Крім того, частиною 10 статті 25 цього Закону встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати кожний день прострочення платежу.

Отже, системний аналіз норм чинного законодавства свідчить, що фінансові санкції застосовуються до платника податків у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску.

Згідно пунктом 1 розділу VIІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (надалі - Інструкція), за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

У підпункті 2 пункту 2 розділу VIІ Інструкції вказано, що відповідно до частини 11 статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, фіскальні органи застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року та надалі, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Як вбачається з положень частини 6 статті 25 Закону №2464, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд звертає увагу позивача на те, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Також, судом враховано, що позивачем не заперечується факт наявності у нього податкового боргу (недоїмки).

Крім того, суд критично ставиться до посилань позивача на те, що відзив на позовну заяву підписано неуповноваженою особою (так як представник відповідача не є адвокатом), оскільки відзив на позов подано до суду 27.12.2019.

Згідно пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

За приписами п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, якій залежить від терміну прострочення.

Передбачена діючим законодавством відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов`язання з простроченням строків, передбачених ПК України та Закону №2464.

Судом встановлено та позивачем не заперчується, що на момент здійснення платежів зі сплати ЄСВ позивач мав податковий борг, тому податковий орган зараховував сплачені позивачем суми в рахунок погашення наявного податкового боргу, що виник у попередніх податкових (звітних) періодах, а не згідно призначення платежу, зазначеного у дорученнях на перерахування коштів, що підтверджено роздруківками зворотного боку інтегрованої картки платника за відповідні періоди.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зарахування податковим органом коштів, які надходили від позивача як сплата поточних зобов`язань з ЄСВ, на погашення податкового боргу, що виник у попередніх податкових періодах, та нарахування штрафних санкцій за погашення податкового боргу з простроченням його сплати, є правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.

Керуючись статтями 9, 77, 243 246, 256, 250, 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-розвідувальний інститут промислової технології» залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 13.03.2020.

Суддя О.В. Маковська