Справа № 808/4/18
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 березня 2020 року (17 год. 30 хв.)Справа № 808/4/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 50-А, прим. 11, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Повне товариство «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» (далі позивач або ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення від 20.10.2017 № № , .

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що виїзна документальна перевірка позивача фактично не проводилась, а відтак акт перевірки та податкові повідомлення-рішення на підставі нього складені протиправно, у зв`язку із чим податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню. Отже, перевірка є необхідною передумовою для винесення податкового повідомлення-рішення, якщо орган контролю встановить порушення податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюють органи контролю. У разі відсутності проведеної перевірки як юридичного факту, немає і підстав для винесення податкового повідомлення-рішення. Так, позивач зауважує, що допуску до перевірки посадових осіб податкового органу не було, що вказує на те, що перевірка, як з один етапів заходів податкового контролю, не була проведена. Приписи ст. 20, 75 Податкового кодексу України не наділяють податковий орган повноваженнями по внесенню змін до попередніх наказів на проведення податкових перевірок. Отже, зміна строків проведення перевірки шляхом оформлення контролюючим органом наказу про внесення змін до наказу, положеннями Податкового кодексу України не передбачено. Таким чином, наказ від 01.09.2017 № 2296 не підлягав виконанню у зв`язку із його невідповідністю Податкового кодексу України. Разом з цим, рішенням суду від 31.05.2017 у справі № 808/938/17 встановлений факт того, що подальше виконання (реалізація) наказу від 31.03.2017 № 801 неможлива, а суб`єкт владних повноважень констатував неможливість реалізації плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на II квартал 2017 року (оскільки другий квартал закінчено), а також неможливість подальшого виконання наказу. З огляду на це, неможливо вносити зміни у наказ №801, наказом №2296. Беручи до уваги вищезазначене, висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є протиправними, у зв`язку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваних рішень.

Ухвалою судді від 04.01.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2018.

19.01.2018 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. №2001), в якому представник відповідачів позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що у зв`язку із набранням законної сили постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 808/938/17, зі змісту якої вбачається, що посадові особи контролюючого органу діяли на підставі та у межах виконання завдань покладених на фіскальний орган прийнявши наказ № 2296 від 01.09.2017, яким внесено зміни до наказу № 801 від 31.03.2017. Так, з метою отримання первинних документів для здійснення перевірки, податковим органом надавались уповноваженій особі позивача запити про надання документів, однак документи до перевірки позивачем не надані, про що контролюючим органом складені відповідні акти про ненадання документів. Отже, позивачем не надано доказів та документів, які спростовують порушення, викладені у акті перевірки, а отже відповідають вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДФС прав, у зв`язку із чим просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

23.01.2018 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 27.02.2018.

Ухвалою суду від 27.02.2018 призначено у справі судово-економічну експертизу проведення якої доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Регіональне судово-експертне бюро» та зупинено провадження у справі до одержання Запорізьким окружним адміністративним судом результатів експертизи.

Ухвалою суду від 21.10.2019 провадження у справі поновлено.

Протокольною ухвалою суду від 21.10.2019 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 21.10.2019.

21.10.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.11.2019.

Ухвалою суду від 12.11.2019 провадження у справі зупинено до 13.01.2020.

Ухвалою суду від 13.01.2020 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 13.01.2020 провадження у справі зупинено до 19.02.2020.

Ухвалою суду від 19.02.2020 провадження у справі поновлено.

19.02.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 3882) про розгляд справи у порядку письмового провадження. Представник відповідача проти задоволення клопотання не заперечує, про що свідчить відповідна відмітка на клопотанні.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» () є юридичною особою, яка зареєстрована 22.07.1999 за № 1 000128, за адресою: 69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 50-А, прим. 11, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с.14-15).

31.03.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області винесено Наказ № 801 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», яким наказано провести документальну планову перевірку ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 по 31.12.2016, тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 13.04.2017 (т.1 а.с.26).

Зазначене рішення, у відповідності п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України оскаржено ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» у судовому порядку.

Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 808/938/17 у задоволенні адміністративного позову Повного товариства «Ломбард «Мідас» Лежньов Д.О. та компанія» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 31.03.2017 №801, відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 19.07.2017 (т.1 а.с.32-40).

01.09.2017, у зв`язку із отриманням ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 у справі № 808/938/17 щодо визнання наказу правомірним, ГУ ДФС у Запорізькій області винесено Наказ № 8229601 «Про внесення змін до наказу від 31.03.2017 №801», яким внесено зміни до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 №801 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки», а саме: пункт 1 наказу викладено в наступній редакції:

«Провести документальну планову перевірку ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2014 по 31.12.2016, тривалістю 10 робочих днів, починаючи з 08.09.2017 (т.1 а.с.27).

Зазначене рішення, у відповідності п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України оскаржено ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» у судовому порядку.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі № 808/2686/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.09.2017 № 2296 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801». Зазначене рішення набрало законної сили 24.04.2018 (т.23 а.с.135-144).

08.09.2017 уповноваженою особою позивача відмовлено у допуску перевіряючих осіб до проведення перевірки, про що свідчать відповідні відмітки у направленнях № 1828 та № 1827 від 08.09.2017 (т.1 а.с.28-29).

08.09.2017 відповідачем складено акт №555/08-01-14-04/30505866 про відмову платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки (а.с.30).

У період з 08.09.2017 по 21.09.2017, на підставі наказів № 801 від 31.03.2017 та № 2296 від 01.09.2017, направлень від 08.09.2017 №№1827, 1828, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фахівцями відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено Акт перевірки від 28.09.2017 №544/08-01-14-04/30505866 (т.1 а.с.48-68).

Висновками Акту перевірки 28.09.2017 №544/08-01-14-04/30505866 встановлено порушення ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС», вимог зокрема:

1) п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI (із змінами та доповненнями, внесеними до 01.01.2015), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 429 430 грн., у тому числі за 2014 рік 1 429 430 грн.;

2) п. 44.1, 44.2 ст. 44 p. II, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 p. III Податкового кодексу України та п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 933 743 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік у сумі 2 654 379 грн.; за 2016 рік у сумі 3 279 364 грн.

3) пп. 16.1.2, 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, п. 85.2 ст. 85, враховуючи п. 44.1, 44.2, 44.6 ст. 44 p. II Податкового кодексу України та п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки, позивачем подано до ГУ ДФС у Запорізькій області письмові заперечення від 05.10.2018 вх. № 17 на акт перевірки від 28.09.2017 №544/08-01-14-04/30505866 (т.1 а.с.69-72).

Листом від 17.10.2017 № 15853/10/08-01-14-04-08, ГУ ДФС у Запорізькій області надано відповідь, якою заперечення до акту перевірки залишаються без задоволення (т.1 а.с.73-75).

На підставі Акту перевірки від 28.09.2017 №544/08-01-14-04/30505866 податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.10.2017:

форми «Р» № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 8 540 372,00грн., у т.ч.: за податковими зобов`язаннями 7363173,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1177199 грн. (т.1 а.с.22-23);

форми «ПС» № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС) у розмірі 510,00 грн. (т.1 а.с.24-25).

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями позивачем подано до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 20.10.2017 № №, (т.1 а.с.76-80), однак рішенням ДФС України від 20.12.2017 № 30708/6/99-99-11-01-01-25, скаргу залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін (т.1 а.с.81-85).

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними, позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 та пп. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано ст. 78 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Аналіз наведеної норми підтверджує висновок про те, що податковий орган, реалізовуючи компетенцію щодо здійснення контрольного заходу, має здійснювати перевірку виключно на підставі наказу про проведення перевірки та відповідно до визначеного в наказі періоду.

Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 808/938/17, яка набрала законної сили 19.07.2017, у задоволенні адміністративного позову Повного товариства «Ломбард «Мідас» Лежньов Д.О. та компанія» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 31.03.2017 №801, відмовлено.

Разом з цим, у зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що спірний наказ фактично вичерпав свою дію, оскільки перевірку передбачалось провести з 13.04.2017 терміном 10 робочих днів. Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні спірний наказ не може слугувати підставою для проведення повторної перевірки.

Такий висновок підтриманий колегією суддів апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги.

Окрім того, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2018 у справі № 808/2686/17 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Запорізькій області від 01.09.2017 № 2296 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 31.03.2017 № 801». Зазначене рішення набрало законної сили 24.04.2018 (т.23 а.с.135-144).

Тобто, наказ від 01.09.2017 № 2296, яким змінено строки проведення перевірки скасовано у судовому порядку, а наказ від 31.03.2017 №801, яким призначено саме проведення планової виїзної перевірки в свою чергу вичерпав свою дію та не може слугувати підставою для проведення повторної перевірки, про що зазначено у постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 31.05.2017 у справі № 808/938/17.

Водночас, недотримання податковим органом процедури проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

З урахуванням наведеного, в разі визнання перевірки незаконною, правові наслідки такої, в тому числі й винесені податкові повідомлення-рішення, є протиправними.

Так, судом встановлено, що оскаржені податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками проведеної документальної виїзної перевірки, наказ на проведення якої вичерпав свою дію, а наказ, яким змінено строки проведення такої перевірки скасовано рішенням суду, що набрало законної сили.

Тобто, у разі визнання протиправності наказу на проведення перевірки, що тягне за собою визнання перевірки протиправною, оскільки така перевірка вважається відсутньою як юридичний факт, виключається наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкових повідомлень - рішень.

Враховуючи що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ, яким змінено строки проведення перевірки, а самий наказ на проведення перевірки вичерпав свою дію, що встановлено відповідним рішенням суду, то, відповідно і сама перевірка є протиправною. Відтак, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу протиправності самої податкової перевірки, наказу на її проведення та відсутності їх правових наслідків.

Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 30 січня 2018 року у справі №804821/1957/17 та від 31 липня 2018 року у справі №804/2283/16.

Разом з цим, суд вважає за необхідне окремо зауважити, що допуску позивачем перевіряючих осіб контролюючого органу до проведення перевірки не було, що унеможливлює проведення документальної виїзної перевірки, яка в силу приписів пп.75.1.2 ст. 75 Податкового кодексу України має проводитись за місцезнаходженням платника податків.

Так, в Постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №804/1113/16 (адміністративне провадження №К/9901/19326/18) зроблено висновок, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Верховним Судом у постанові від 16.05.2018 по справі №826/15718/14 зазначено, що Податковим кодексом України надано право платнику податків на відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в направленні на проведення перевірки вчинено напис: «До перевірки не допускаю. Наказ 1812 буде оскаржено в суді». Отже, платником податків не було допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Але, всупереч положенням пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України відповідачем не було складено акт, яким засвідчувався б факт відмови платника податку у допуску до проведення перевірки. При цьому, контролюючому органу не надано право на оцінку законності підстав такого недопуску. Дії щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, за результатами якої складено Акт від 17.10.2014 № 2864/26-53-22-04-21/39046812, вчинені податковим органом всупереч положенням Податкового кодексу та не відповідають суті такої перевірки, оскільки фактично така перевірка не відбулася, в зв`язку з недопуском посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

При цьому, ані акт перевірки, ані дії посадових осіб із включення до такого акту певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, тобто не змінюють стану його суб`єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов`язків для платника податків, тобто не порушують права платника податків. Висновки ж посадових осіб, зазначені в акті перевірки, є лише думкою цих осіб щодо поведінки платника податків».

У постанові Верховного Суду від 12.04.2018 по справі № 816/2329/13-А, зазначено, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню».

Також, у постановах Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі 826/442/13-а, від 20 березня 2018 року у справі № 810/1438/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі незаконної перевірки не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищезазначене, суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, що саме і було зроблено позивачем.

Щодо виявлених під час проведення перевірки порушень ПТ «ЛОМБАРД «МІДАС», що зафіксовані у Акті перевірки 28.09.2017 №544/08-01-14-04/30505866, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 Податкового кодексу України).

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Суд зазначає, що згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що первинні документи бухгалтерської звітності можуть складатися платником податків у довільній формі, крім обов`язкових реквізитів таких документів, що закріплені в нормативно-правових актах, проте, в будь-якому випадку зазначені документи бухгалтерської звітності, повинні належним чином відображати зміст господарської операції, підтверджувати факт та розмір витрат у зв`язку із господарською операцією, а також підтверджувати, що така операція пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

Так, ухвалою суду від 27.02.2018 судом призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

чи підтверджуються документально зазначені в акті №544/08-01-14-04/30505866 від 28.09.2017 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016» висновки Головного управління ДФС у Запорізькій області про заниження Повним товариством «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податку на прибуток за 2014 рік у сумі 1 429 430грн;

чи підтверджуються документально зазначені в акті №544/08-01-14-04/30505866 від 28.09.2017 «Про результати докуме6нтальної планової виїзної перевірки Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016» висновки Головного управління ДФС у Запорізький області про заниження Повним товариством «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податку на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 5 933 743грн., у тому числі за 2015 у сумі 2654 379грн., за 2016 рік у сумі 3 279 364грн.

Виконання судово-економічної експертизи доручено ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро».

06.09.2019 до суду надійшов висновок експерта ТОВ «Регіональне судово-експертне бюро» Давидової О.В. № 296 від 27.08.2019 за результатами проведення економічної експертизи (т.23 а.с.4-88).

Відповідно до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: висновками експертів;

Частинами першою, другою статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами третьою, шостою, сьомою статті 101 КАС України, висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Отже, з огляду на вищезазначені норми, суд приходить до висновку, що вищезазначений висновок експерта відповідає вимогам, які ставляться до даного виду доказу.

Зі змісту висновку експерта № 296 від 27.08.2019 за результатами проведення судово-економічної експертизи судом встановлено наступне.

По першому питанню: відповідно до проведеного дослідження наданих документів, висновки Головного управління ДФС у Запорізькій області про заниження Повним товариством «ЛОМБАРД «МІДАС ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податку на прибуток за 2014 рік у сумі 1 429 430 грн, що зазначені в акті №544/08-01-14-04/30505866 від 28.09.2017 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016» - документально не підтверджується.

По другому питанню: відповідно до проведеного дослідження, висновки Головного управління ДФС у Запорізькій області про заниження Повним товариством «ЛОМБАРД «МІДАС ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податку на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 5 933 743грн., у тому числі за 2015 у сумі 2654 379грн., за 2016 рік у сумі 3 279 364 грн, що зазначені в акті №544/08-01-14-04/30505866 від 28.09.2017 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016» - документально не підтверджуються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Таким чином, висновок експерта № 296 від 27.08.2019 повністю спростовує висновки Акту перевірки про порушення позивачем приписів п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 429 430 грн., у тому числі за 2014 рік 1 429 430 грн. та п. 44.1, 44.2 ст. 44 p. II, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 p. III Податкового кодексу України та п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 5 933 743 грн., у тому числі по періодах: за 2015 рік у сумі 2 654 379 грн.; за 2016 рік у сумі 3 279 364 грн. та являється належним та допустимим доказом в розумінні ст. 72 КАС України незаконності прийнятих на підставі цього Акту перевірки податкових повідомлень-рішень від 20.10.2017 № № , .

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору у розмірі 128 113,23 грн., мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Разом з цим, 21.02.2020 до суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення доказів на підтвердження вартості понесених позивачем витрат із проведення експертизи, разом із доказами надіслання зазначеного клопотання на адресу відповідача.

У зазначеному клопотанні позивач просить суд стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 16500,00 грн.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України).

За змістом ч. 3, 5 8 ст. 137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених позивачем витрат на проведення судово-економічної експертизи надано суду розрахунок № 1014 від 18.07.2018, платіжне доручення №746 від 23.07.2018 на суму 16500,00 грн.

Зі змісту Висновку судово-економічної експертизи № 296 від 27.08.2019 встановлено, що експертне дослідження проведено з питань предмету адміністративного позову, відтак понесені витрати на проведення експертизи пов`язані з розглядом справи.

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС у Запорізькій області на користь позивача витрати на проведення судово-економічної експертизи документально підтверджені у сумі 16500,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 50-А, прим. 11, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.10.2017 № № , , які винесені Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Стягнути на користь Повного товариства «ЛОМБАРД «МІДАС» ТОВ «РА» І КОМПАНІЯ» судовий збір у розмірі 128 113,23 грн. (сто двадцять вісім тисяч сто тринадцять гривень 23 копійки) та витрати за проведення судово-економічної експертизи у розмірі 16500,00 грн. (шістнадцять тисяч п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.03.2020.

Суддя Ю.В. Калашник