Справа № 160/1587/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
10 березня 2020 року Справа № 160/1587/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіна О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 р. адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали суду для усунення недоліків, а саме, позивача було зобов`язано надати суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку.

02.03.2020 року від позивача, на виконання вимог ухвали від 17.02.2020 року, надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено наступне. Про існування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі» позивачу стало відомо 15.11.2019 року, коли його було викликано до стройової частини для ознайомлення з наказом. З матеріалами службового розслідування він ознайомився 11.12.2019 року. При цьому про проведення службового розслідування по факту виникнення нестачі в інженерній службі військової частини НОМЕР_2 позивачу стало відомо 23.10.2019 року. При цьому позивачу було відомо, що командиром в/ч НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 було направлено лист від 29.10.2019 №1442 на адресу Військової частини № НОМЕР_2 про неможливість притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності. Після того, як 15.11.2019 року він дізнався про винесення наказу від 08.11.2019 року № 224, позивач звернувся до відповідача з проханням надати його засвідчену копію, а також копії матеріалів службового розслідування. На всі звернення ОСОБА_1 щодо надання документів як до відповідача, так і до військової частини НОМЕР_2 (є власниками або розпорядниками цих документів), позивачу лише частково надавались належним чином засвідчені копії документів, а інші документи надавалися у вигляді «копія з копії» чи в копіях, які погано читаються або взагалі не надані. 19.12.2019 року начальником штабу в/ч НОМЕР_2 взагалі було повідомлено позивача про те, що в подальшому всі інші копії документів будуть надані лише за наявності адвокатського запиту. За таких обставин, позивач подав рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 , згідно з яким просив надати йому копії матеріалів розслідування щодо притягнення його до матеріальної відповідальності. Згідно резолюції на цьому рапорті командир в/ч НОМЕР_2 наказав начальнику відділення нетаємного діловодства надати копії матеріалів службового розслідування. 20.12.2019 року позивач уклав з Адвокатським об`єднанням «Артіс Лоукейс» договір № 12/А/19 про надання правничої (правової) допомоги від 20.12.2019, про що в цей же день повідомив начальника штабу в/ч НОМЕР_2 та додатково надав для огляду оригінал вказаного договору. Після чого, начальник штабу в/ч НОМЕР_2 повідомив позивача, що засвідчить копії документів вже і без адвокатського запиту, але на наступному тижні, або після новорічних свят, оскільки зараз в нього не має часу і в нього є більш важливіші справи ніж посвідчення такої кількості копій документів та ще й в двох примірниках. Оскільки наступного тижня позивачу так і не надали ніяких документів, повідомивши, щоб той прийшов за цими документами вже після новорічних та різдвяних свят, позивач, орієнтовно 09.01.-10.01.2020 року знову звернувся до начальника штабу в/ч НОМЕР_2 з проханням все ж таки не зволікати з засвідченням, а також наданням копій інших документів, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ, на що в черговий раз, отримав відповідь, що наразі «ніколи займатися моїм питанням». Звертає увагу суду, що в матеріалах справи є в наявності письмові докази (документи), що є додатками до Акту службового розслідування від 25.10.2019 і, якщо уважно їх розглянути, то можна зрозуміти, що ці документи надавались позивачу, так би мовити «вибірково, поштучно» і в різний проміжок часу. Більш того, частина з цих документів надавалась в копіях, засвідчених то тимчасово виконуючим обов`язки командира в/ч НОМЕР_2 (полковник ОСОБА_4 ), то начальником штабу в/ч НОМЕР_1 (підполковник ОСОБА_5 ), то тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу в/ч НОМЕР_2 (майор ОСОБА_6 ), що свідчить про те, що позивач постійно намагався отримати документи з метою можливості обґрунтувати свої позовні вимоги. Оскільки посадові особи в/ч НОМЕР_2 , яким надавалося право посвідчувати копії документів, постійно змінювалися, а тому щоразу кожна нова посадова особа, перш ніж завірити копії документів, ознайомлювалася з усіма документами матеріалів службового розслідування, в результаті чого фактично затягувалася видача цих копій документів. Крім того, декілька разів позивач, в цілях службової необхідності, направлявся у відрядження. Тобто, у час, пов`язаний з підготовкою до відрядження і протягом строку знаходження відрядженні, а також у дні, коли знаходився у добових нарядах (24 год.), позивач не міг займатися вирішенням питань з отримання необхідних копій документів. За таких обставин, позивач вважає причини пропуску строку звернення до суду обґрунтованими та просить поновити його.

Розглянувши подану заяву суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви предметом спору у даній справі є наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі».

Про існування оскаржуваного наказу позивач за його власним твердженням дізнався 15.11.2019 року (отримання копії наказу позивачем також не заперечується).

Отже, строк звернення до суду за захистом порушених прав має обчислюватись з 15.11.2019 року.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на неможливість протягом листопада 2019 року січня 2020 року, отримати всі копії матеріалів службового розслідування, вказує, що вони надавались вибірково та неналежної якості.

При цьому суд звертає увагу на те, що за твердженнями самого позивача він ознайомився з матеріалами службового розслідування 11.12.2019 року.

Дослідивши копії матеріалів службового розслідування, які додані позивачем до адміністративного позову, суддею встановлено, що вони були виготовлені 11.12.2019 року та 20.12.2019 року. За твердженням ОСОБА_1 дати виготовлення копій документів відповідають датам їх фактичного отримання позивачем.

Таким чином, копії матеріалів службового розслідування були отримані позивачем щонайпізніше 20.12.2019 року. При цьому 20.12.2019 року ним було укладено договір № 12/А/19 про надання правничої допомоги.

Проте, до суду позивач звернувся лише 07.02.2020 року, що підтверджується даними оператора поштового зв`язку, які зазначені на конверті.

Аналізуючи обставини, які наведені позивачем, а також приписи процесуального законодавства суддя приходить до висновку, що місячний строк звернення до суду має обчислюватись саме з 15.11.2019 року, коли позивач дізнався про існування оскаржуваного наказу та отримав його копію.

Разом із тим, необхідно зазначити, що законодавцем передбачено, що саме протягом одного місяця з дня коли особа дізналась про порушення свого права, така особа має вжити заходів щодо звернення до суду за захистом своїх прав (тобто протягом цього проміжку часу особа, що вважає свої права порушеними, має підготувати позовну заяву та надати наявні у неї докази на підтвердження свої вимог).

Суддя також враховує, що позивачем було витрачено певний час на отримання доказів, а також звернення до адвокатського об`єднання для надання правничої допомоги, а саме до 20.12.2019 року.

Проте, позивачем не надано належного обґрунтування причин, з яких він не звертався до суду в період після 20.12.2019 року до 07.02.2020 року.

Доказів звернення із будь-якими запитами чи заявами до відповідача протягом січня лютого 2020 року позивачем не надано.

Перебування позивача протягом 6 діб (загалом протягом січня 2020 року) у добових нарядах, на переконання суду, не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду, який обчислюється з 15.11.2019 року, оскільки між отриманням копії оскаржуваного наказу, ознайомленням позивача з матеріалами службового розслідування (11.12.2019 року) та отриманням його копії (20.12.2019 року) минув значний проміжок часу, крім того з 20.12.2019 року позивач вже мав укладений договір про надання правової допомоги, у зв`язку з чим він був не позбавлений можливості звернутись до суду через свого представника та під час судового розгляду справи скористатись своїм правом й звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів.

За таких обставин суддя вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про неможливість звернення до суду протягом строку визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Також необхідно зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому суддя звертає увагу, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, тому суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський суд з прав людини у справі Пономарьов проти України зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

При цьому підставами для визнання причин пропуску строку звернення із позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Враховуючи, що за твердженням самого позивача про порушення своїх прав він дізнався 15.11.2019 року, коли ознайомився із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 року № 224 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі», а позов до суду ним подано лише 07.02.2020 року, позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду від 02.03.2020 року не наведено обставин, які були б є об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення та створювали об`єктивну неможливість своєчасного звернення до суду.

Несвоєчасне отримання копій матеріалів службового розслідування не може бути визнано об`єктивно непереборною обставиною, оскільки позивач був не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про їх витребування під час судового розгляду. Крім того, позивачем взагалі не надано доказів своєчасного звернення до відповідача за отриманням копій таких документів.

Перебування позивача у добових нарядах сумарно протягом 6 діб у січні 2020 року також не може вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такий проміжок часу не є тривалим, крім того з 20.12.2019 року позивач мав укладений договір про надання правничої допомоги та був не позбавлений можливості звернутись до суду через свого представника.

Позивачем також не надано належних та достатніх доказів, які б засвідчували факт наявності об`єктивно непереборних обставин, які унеможливлювали звернення до суду у встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, місячний строк з моменту коли позивач дізнався про існування оскаржуваного наказу, а саме з 15.11.2019 року.

За таких обставин, розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 02.03.2020 року суддя не знаходить підстав для її задоволення та поновлення відповідного строку.

Згідно з ч. 5 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, адміністративний позов слід повернути позивачеві.

Керуючись ст.ст. 169, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку зверення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - повернути позивачу без розгляду.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна