Справа № 240/103/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

11 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/103/20
категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 №143 (пункт 24);
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року, як інваліду ІІ групи, внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 21.10.2015 Житомирською обласною МСЕК №2 йому первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. У зв`язку з цим, йому відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 206700,00 гривень. В подальшому, при повторному медичному огляді йому з 19.07.2019 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. З огляду на що, позивач вважає, що відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги", він, як інвалід ІІ групи з 19.07.2019, має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги він звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до Міністерства оборони України через Житомирський обласний військовий комісаріат. Проте, рішенням Міністерства оборони України, оформленим протоколом №143 від 01.11.2019, у призначенні одноразової грошової допомоги йому було відмовлено з тих підстав, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
ОСОБА_1 вважає рішення №143 від 01.11.2019 протиправним, оскільки в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набрала чинності 01 січня 2017 року та якою статтю 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було доповнено пунктом 4 про відсутність права на отримання одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін, на спірні правовідносини не розповсюджується, тому що на момент первинного встановлення йому з 21.10.2015 ІІІ групи інвалідності, вказані положення ще не були прийнятті. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання одноразової допомоги в більшому розмірі.
Ухвалою судді від 08 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію вищезазначеної ухвали суду, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами 10 січня 2020 року було надіслано на адресу місцезнаходження Міністерства оборони України та адресу місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, що повернулись на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі Міністерство оборони України отримало 13 січня 2020 року, а Житомирський обласний військовий комісаріат - 14 січня 2020 року (а.с.34, 36).
17 січня 2020 року відділом документального забезпечення суду було зареєстровано пояснення Житомирського обласного військового комісаріату щодо позову, в яких третя особа зазначила, що позивач, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності, скористався своїм правом на отримання одноразової грошової допомоги, передбачено Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Натомість, пунктом 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Оскільки позивачу ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін з часу її первинного встановлення, то Житомирський обласний військовий комісаріат вважає, що підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в даному випадку відсутні (а.с.37-38).
30 січня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких зазначено, що відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Таку позицію відповідач аргументував тим, що передбачене законодавством обмеження щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у разі зміни групи інвалідності протягом дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності діяло як на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, так і на момент встановлення йому ІІ групи інвалідності. З огляду на зазначене, Міністерство оборони України зазначило, що рішення про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом №143 від 01.11.2019 , прийняте відповідно до чинного законодавства, а тому просило відмовити в задоволенні позову (а.с.40-42).
Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що з 28.04.2014 сержант ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 21.07.2014 №607 проходив військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією його військового квитка, а також копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2014 №198 (а.с.11-14).
Згідно довідки від 07.09.2015 №2403/1, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 , в період з 15.01.2015 по 28.02.2015 сержант ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті назалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях (а.с.15).
Матеріалами справи підтверджено, що 28.02.2015 під час виконання обов`язків військової служби в рані проведення АТО, внаслідок ведення бойових дій та артилерійського обстрілу з боку незаконних збройних формувань, ОСОБА_1 одержав: мінно-вибухову травму, ЗЧМТ, контузію головного мозку, акубаротравму (а.с.16).
Зі свідоцтва про хворобу від 27.08.2015 №2654 вбачається, що військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 був проведений огляд позивача за наслідками якого встановлено, що отримана ним травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.17).
04 січня 2016 року Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений первинний огляд ОСОБА_1 за наслідками якого позивачу, починаючи з 21.10.2015 встановлено ІІІ група інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА №218806 (а.с.19).
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 206700,00 гривень.
В подальшому, 22 липня 2019 року Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд позивача, за наслідками якого позивачу, починаючи з 19.07.2019, встановлена ІІ група інвалідності внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №548843 (а.с.25).
У зв`язку із встановленням з 19.07.2019 ІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач 27 вересня 2019 року звернувся до Міністерства оборони України через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (а.с.26-27).
Розглянувши подані ОСОБА_1 заяву та документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом від 01.11.2019 №143 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Підставою для прийняття такого рішення стало те, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.28).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені в Законі України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).
У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ст. 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин у даному випадку є вимога призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи внаслідок травми, так, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (п. "б" ч. 1 ст.16-2 Закону №2011-XII).
Відповідно до ч. 6, 9 статті 16-3 Закону України № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерв визначений в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).
Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як встановлено із матеріалів справи, вперше ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що надавала йому право на отримання одноразової грошової допомоги, було встановлено 21 жовтня 2015 року (а.с.19). Натомість, встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відбулося 19 липня 2019 року (а.с.25).
Суд зазначає, що Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" був доповнений статтями 16-1, 16-2, 16-3 та 16-4 на підставі Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набрав чинності з 1 січня 2014 року.
Підпунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) було визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
При цьому, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачав, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Наведені норми узгоджуються зі змістом пункту 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), відповідно до якого, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01.01.2014.
В контексті спірних правовідносин суд зазначає, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до усіх правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачу як ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби так і ІІ інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, було встановлено після 01 січня 2014 року, а тому положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Отже, законодавство, чинне на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, обмежувало дворічним строком можливість отримання такої допомоги у більшому розмірі у разі подальшої зміни групи інвалідності.
Згодом Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII було доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Тому, в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
Таким чином, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) було встановлено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
З наведеного вбачається, що обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (його 1 і 2 абзаци) передбачають обмеження дворічним строком періоду, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, дворічним строком. При цьому, дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
Суд звертає увагу, що в даних спірних правовідносинах первинне встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (21.10.2015) та встановлення йому під час повторного огляду інвалідності ІІ групи (19.07.2019) відбулись після 01.01.2014, коли законодавство обмежувало право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі дворічним строком.
Здійснивши системний аналіз норм Закону №2011-XII та Порядку №975 у редакції, чинній на час первинного встановлення позивачеві інвалідності так і на час встановлення йому вищої групи інвалідності, суд дійшов висновку, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
Як було встановлено судом, у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 з 21.10.2015 ІІІ групу інвалідності, йому була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 206700,00 гривень.
Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
З 19.07.2019 ОСОБА_1 , за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому з 21.10.2015 ІІІ групи інвалідності.
Вказане свідчить про те, що позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення йому первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.
Судом також враховується сутність цієї допомоги як одноразової виплати, що виключає визнання за позивачем права на її повторне отримання у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму. Мова може йти лише про право на отримання цієї допомоги у збільшеному розмірі, яке, як на момент первинного встановлення позивачу інвалідності, так і на момент встановлення йому вищої групи, було обмежено дворічним строком, не дотриманим позивачем за обставин даної справи.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що право позивача на одноразову грошову допомогу підлягає часовим обмеженням і залежати від дворічного терміну з часу первинного огляду і встановлення інвалідності.
Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем на виконання частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтверджено правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 №143, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович