Справа № 804/15455/15
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, в якому позивач просить суд:
- визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №110010000/2015/600343/1 від 05.05.2015 року;
- повернути ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. Дзержинського» судові витрати у розмірі 2 436 грн. за рахунок Державного бюджету України.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про скасування картки відмови, визнання недійсним та скасування рішення задоволено, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №110010000/2015/600343/1 від 05.05.2015 року;
В постанові Верховним Судом зазначено, зокрема, таке:
- з рішень судів попередніх інстанцій не вбачається про дослідження всіх необхідних матеріалів справи. Зокрема, не надана оцінка договірним правовідносинам позивача та його контрагента-нерезидента, предмета укладеного договору, формату розрахунку по ньому, порядку доставки придбаного товару з Держави-нерезидента на митну території України. При цьому поза увагою судів залишились нез`ясовані елементи товару, який підлягав митному оформленню, одна із складових якої суттєво змінює вартісний показник по одиниці такого товару;
- суди попередніх інстанцій в більшій частині здійснювали аналіз висновків Митниці в частині подібності митної вартості визначеної в митній декларації №110010000/2015/020301 від 13.03.2015 з митною декларацією, яка є предметом дослідження в рамках даної справи. При цьому не надали даним висновкам належного обґрунтування;
- в даному разі Верховний Суд не може спростувати або підтвердити доводи відповідача, що заявлені ним в касаційній скарзі про те, що відповідні митні декларації подавались позивачем в суттєво короткий проміжок часу, а заявлений в них до розмитнення товар є одним і тим же, при цьому, який ввозився Товариством на підставі того самого контракту, але на підставі іншої сертифікації;
Ухвалою Дніпропетровського кружного адміністративного суду 19.11.2019 року:
- розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження;
- призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 11.12.2019 року.
В судовому засіданні 11.12.2019 року вирішено відкласти розгляд справи на 23.12.2019 року.
23.12.2019 року в підготовче судове засідання представник позивача та відповідача не з`явився, в матеріалах справи була відсутня інформація про вручення позивачу повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 205 КАС України підготовче судове засідання було відкладено до 15.01.2020 року о 16:30 год.
При цьому, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юхно І.В. перебувала у щорічній відпустці з 27.12.2019 по 27.01.2020 року.
Підготовче судове засідання було відкладено до 31.01.2020 року о 10:00 год.
31.01.2020 року у підготовче судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача.
07.02.2020 року оголошено перерву в судовому засіданні до 17.02.2020 року для надання можливості представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи.
17.02.2020 року оголошено перерву в судовому засіданні до 27.02.2020 року для надання додаткових пояснень щодо обставин справи.
В судове засідання, призначене на 27.02.2020 року представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та додаткові пояснення по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (покупець) та Відкритим акціонерним товариством «Стойленский горно-обогатитетельный комбинат» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 13-2342-12, за умовами якого продавець зобов`язаний здійснити поставку товару покупцю, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах, зазначених у додатках до контракту.
Відповідно до п.2.1 контракту кількість, якість, ціна, строк та умови поставки наведено в специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту.
Згідно з п. 3.2.2 контракту після відвантаження товару протягом одного робочого дня, наступного за днем відвантаження кожної окремої партії товару, продавець зобов`язаний електронною поштою направити покупцеві рахунок-фактуру на конкретну партію товару, сертифікат якості, копію залізничної накладної з календарним штампом станції відвантаження та повідомлення про відвантаження товару із зазначенням у ньому наступної інформації: дата відвантаження, кількість відвантаженого товару, номери залізничних накладних, вміст заліза, двоокису кремнію, вологи в товарі.
На підставі п. 3.4 продавець надає покупцеві експрес-поштою протягом 5 робочих днів з дня відвантаження рахунок-фактуру, що містить номер і дату рахунку, найменування та адреси продавця і покупця, описи проданого товару, як це вказано в специфікаціях, товарну накладну.
Пунктом 3.5 контракту передбачено, що товар повинні супроводжувати наступні документи: залізничні накладні, експортна декларація, сертифікат якості продавця, специфікований рахунок.
Відповідно до п. 5.1 контракту розрахунок за поставлений за даним контрактом товар здійснюється в рублях РФ банківським переказом на рахунок продавця.
Згідно з п. 3.5 контракту електронно-платіжний документ формату Swift повинен містити інформацію про номер і дату даного контракту, а також інформацію про найменування товару.
Пунктом 12.4 контракту визначено, що даний контракт набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014 року.
В межах вказаного контракту згідно специфікації №18 від 15.04.2015 року на митну територію України на умовах поставки: СРТ - станція Дніпродзержинськ Придніпровської залізниці «Інкотермс-2000» було ввезено вантаж: концентрат залізорудний агломераційний з вмістом Fe 2ОЗ - 66,3%, 66,4%, в кількості 12 742 метричних тон, що підтверджується пунктами 31 та 35 митної декларації №110010000/2015/003213.
ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» для здійснення митного контролю та митного оформлення товару - концентрат залізорудний агломераційний було подано до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби вантажну митну декларацію № 110100000/2015/003211 від 05.05.2015 року.
Митна вартість товару заявлена ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» за ціною договору та додатку до нього (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України, склала 1 850,00 рублів РФ за одну метричну тону.
Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» надані наступні документи, визначені у пункті 44 декларації:
- зовнішньоекономічний контракт № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- додаткова угода № 1 від 11.02.2014 року до контракту № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- додаткова угода № 2 від 22.10.2014 року до контракту № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- додаткова угода № 3 від 24.12.2014 року до контракту № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- додаткова угода № 4 від 24.12.2014 року до контракту № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- специфікація № 18 від 15.04.2015 року до контракту № 13-2342-12 від 20.12.2013 року;
- платіжний документ, що підтверджує вартість товару SWIFT від 04.02.2015 року;
- платіжний документ, що підтверджує вартість товару SWIFT від 13.02.2015 року.
До митного органу також були подані і транспортні документи, а саме:
- Залізнична накладна № 43228964 від 22.04.2015р.;
- Залізнична накладна № 43228972 від 22.04.2015р.;
- Залізнична накладна № 43253335 від 24.04.2015р.;
- Залізнична накладна № 43254911 від 24.04.2015р.;
- Залізнична накладна № АЦ630149 від 20.04.2015р.;
- Залізнична накладна № АЦ630151 від 22.04.2015р.;
- Залізнична накладна № АЦ630152 від 23.04.2015р.;
- Залізнична накладна № 45316460 від 24.04.2015р.;
- Залізнична накладна № 45356136 від 24.04.2015р.;
- Лист № 26/4.03 від 07.11.2014р.;
- Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/2263 від 07.11.2014р.;
- Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/520 від 05.03.2015р.
Крім документів, поданих відповідно до ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, позивачем додатково до Дніпропетровської митниці були надані наступні документи:
1. Рахунок фактуру б/н від 20.04.2015р.;
2. Рахунок фактуру б/н від 21.04.2015р.;
3. Рахунок фактуру б/н від 22.04.2015р.;
4. Рахунок фактуру б/н від 23.04.2015р.;
14. Сертифікат якості № 15 від 20.04:2015р.;
15. Сертифікат якості № 16 від 21.04.2015р.;
16. Сертифікат якості № 17 від 22.04.2015р.;
17. Сертифікат якості № 18 від 23.04.2015р.;
18. Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/932 від 23.04.2015р.;
19. Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/949 від 24.04.2015р.;
20. Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/967 від 26.04.2015р.;
21. Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/988 від 28.04.2015р.;
22. Копія митної декларації країни відправлення № 10101100/170415/0000394 від 17.04.2015р.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки заявлених декларантом за митною декларацією № 110100000/2015/003211 від 05.05.2015 року відомостей щодо товару «концентрат залізорудний агломераційний», ввезеного за контрактом № 13-2342-12 від 20.12.2013 року, при візуальному контролі документів відповідно до ст. 337 МК України, виявлено певні ознаки ризиковості операції, що визначені індикатором ризику:
1.1.4. в комерційних та/або транспортних документах відсутні печатки, підписи уповноважених осіб, якщо вони загальноприйняті правилами оформлення таких документів, відсутні відмітки митних органів іноземних держав, які повинні проставлятися при перетині митного кордону у передбачених міжнародними угодами випадках.
Посадовою особою, що здійснює митний контроль та митне оформлення сформовано профіль ризику: «105-2-Товар(и) №1. Можливе заниження митної вартості товару».
В результаті такого контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, не містять в повному обсязі необхідних відомостей, а саме:
- скан-копії рахунків-фактури не місять жодних печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, крім того документів, що підтверджують транспортну складову у вартості оцінюваних товарів до кордону України декларантом до митного оформлення не надано;
- відомості, що підтверджують транспорту складову у вартості оцінюваних товарів до кордону України декларантом не надано.
З огляду на викладене, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п. 2, п. 3 ст. 53 МК України, посадовою особою митниці направлено декларанту електронне повідомлення, в якому зазначено про результати контролю, сформовано перелік додаткових документів, необхідних для подання на вимогу митного органу та зазначено про можливість подання за власним бажанням інших документів та підтвердження митної вартості товару протягом 10 календарних днів.
У відповідь на повідомлення Дніпропетровської митниці ДФС позивачем додаткові документи надані не були.
Судом встановлено, що 05.05.2015 року Дніпропетровською митницею прийнято рішення № 110010000/2014/600343/1 про коригування митної вартості товарів, яким здійснено коригування митної вартості товару з 1,856558 RU за кг. на 2,8498 RU за кг. Митну вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - 2а- за ціною договору щодо ідентичних товарів, згідно з яким митна вартість ґрунтується на раніше оформленому товару за визначеною вартістю товару за митними деклараціями від 13.03.2015 року № 11010000/2015/020301 та № 110010000/2014/020288.
В подальшому, товар був випущений у вільний обіг під гарантійні зобов`язання за митною декларацією № 110010000/2015/003213 від 05.05.2015 року з митною вартістю, визначеною декларантом, та з забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів визначених відповідачем відповідно до прийнятого рішення про коригування митної вартості № 110010000/2015/600343/1 від 05.05.2015 року.
Під час дії гарантійних зобов`язань ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» листом від 08.07.2015 року № 062 Д/1758 звернувся до Дніпропетровської митниці, яким додатково надано висновок експерта Дніпропетровської ТПП від 25.06.15 року № ГО-2087.
За результатом розгляду зазначеного листа Дніпропетровською митницею ДФС на адресу позивача направлено лист від 14.07.2015 року № 1610/10/04-50-25-02, яким надано відповідь та повідомлено про те, що рішення про коригування митної вартості № 110010000/2015/600343/1 від 05.05.2015 року залишається чинним.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями та діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно ч.8, 9 ст. 55 Митного кодексу України позивач листом від 08.07.2015 р. №062Д/1758 звернувся до відповідача з проханням розглянути питання щодо відкликання спірного рішення про коригування митної вартості. Додатково надано висновок ТПП від 25.06.2015 р. Інших документів за сформованим переліком до митниці не надходили.
У відповідності з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, тут і далі в редакції, яка була чинна станом у 2015 році станом на момент здійснення митного оформлення товару, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідності зі ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати (за наявності) на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов`язані з транспортуванням цього товару).
Враховуючи наявні невідповідності у наданих документах, у митниці відсутні відомості про включення всіх складових до заявленої декларантом митної вартості для проведення обчислення повноти таких витрат у заявленій митній вартості товару.
Отже, виявлені розбіжності позивачем жодним чином обґрунтовані не були.
Судом встановлено, що відповідачем було витребувано конкретний перелік документів, однак зазначені документи позивачем не були надані в повному обсязі задля усунення виявлених розбіжностей. У зв`язку з чим у митниці не було можливості застосувати митну вартість, заявлену позивачем.
Неможливість застосування першого методу обумовлена ненаданням позивачем затребуваних митницею додаткових документів, наявністю розбіжностей в наданих документах, ненаданням підприємством обґрунтувань таких розбіжностей, а також неможливістю обрахування всіх складових митної вартості.
Тому, митним органом було вжито заходи щодо обрання іншого методу визначення митної вартості.
Так, відповідно до ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:та) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Відповідно до ст. 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Відповідно п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 у графі 33 рішення зазначаються обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості; послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Підставою для сумнівів щодо заявленої митної вартості товарів є, насамперед, рівень його ціни, якщо він істотно відрізняється від цін на аналогічні товари, відомості стосовно яких не викликають сумнівів та ретельно перевірялися. Таке порівняння здійснюється шляхом використання інформації, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України.
Наказом Державної митної служби України № 1341 від 04.11.2010 р. затверджено Положення про Єдину автоматизовану інформаційну систему Державної митної служби України (ЄАІС Держмитслужби), основними функціями якої, зокрема, є збір, накопичення, систематизація, обробка та узагальнення інформації в сховищі даних, перетворення її до форми, зручної для проведення аналізу та ведення митної статистики; автоматизована підтримка виконання посадовими особами митних органів процедур митного контролю та оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, а також контролю за переміщенням вантажів, що перебувають під митним контролем; автоматизація застосування системи управління ризиками.
Згідно ст. 33 Митного кодексу України органи доходів і зборів використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віддані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, та інших документів.
Так, у митного органу була наявна інформація щодо вартості ідентичного товару «концентрат залізорудний агломераційний», прийнятої митним органом за ціною угоди (контракту) за прямим контрактом, враховуючи якісні показники за вмістом Fe - в середньому від 66,1%-66,6%) на умовах СРТ Дніпродзержинськ МД №110010000/2015/020288 від 13.03.2015 р., МД №110010000/2015/020301 від 13.03.2015 р. - середня вартість одиниці товару 2,8498 руб.РФ/кг при базовій ціні сировини з базовим вмістом Fe 66% на рівні 2263,00 руб.РФ/т без ПДВ та вартості плати за перевезення. Ідентичний товар, вартість якого використана для порівняння, ввезений позивачем на підставі того самого контракту, але іншої специфікації від 26.01.2015 р. №15.
Враховуючи положення контракту від 20.12.2013 р. №13-2342-12, специфікації від 15.04.2015 р. №18, наявну у митного органу інформацію (МД №110010000/2015/020288 від 13.03.2015 р., МД №110010000/2015/020301 від 13.03.2015 р.) розраховано митну вартість імпортованого товару - 2,8498 руб.РФ/кг.
Крім того, у наданих до суду платіжних документах зазначено «передоплата за залізорудний концентрат по контракту №13-2342-12» у розмірі 30 000 000 руб РФ (SWIFT від 13.02.2015 р.), у розмірі 77 200 000 руб. РФ (SWIFT від 04.02.2015 р.), проте за відомостями гр. 22 МД загальна сума імпортованої партії товару складає 23656267,43 руб. РФ.
Також, суд зазначає, що за умовами п.5.1 контракту від 20.12.2013 р. №13-2342-12 форма оплати 100% попередня оплата; пунктом 3.1 контракту визначено, що відвантаження товару здійснюється після надходження оплати відповідно до п. 5.1 даного контракту, якщо відповідна оплата не проведена, продавець має право не проводити відвантаження товару до моменту надходження грошових коштів на рахунок продавця.
Тобто, станом на дату подання МД, оплата за товар повинна бути здійснена. Банківські платіжні документи до митного оформлення декларантом не надані.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, зокрема, якщо подані до митного оформлення документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15 та №21-127а15, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
На виконання вказівок Верховного Суду в ухвалі від 19.09.2019 року про направлення цієї справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судом проаналізовано зовнішньоекономічний контракт та встановлено ряд розбіжностей щодо транспортних витрат та відсутності платіжних документів при митному оформленні, в той час як контрактом передбачена передплата, при цьому надані позивачем під час судового розгляду платіжні документи не стосуються поданого до митного оформлення контракту, а залізничні накладні не містять інформації про вартість перевезення.
Тобто, складові ввезеного на територію України товару є ідентичними складовим ввезеного товару за митною декларацією № 110100000/2015/003211 від 05.05.2015 року, який є предметом розгляду у цій справі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 20.07.2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення - залишено без зміни.
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Проте, з аналізу поданих документів, судом встановлено однакові складові вмісту залізорудного концентрату, що ввозився за митними деклараціями №110100000/2015/003211 від 14.05.2015 року та №110010000/2015/003213 від 05.05.2015 року.
З огляду на вищевикладене та приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення та картку відмови, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір на користь позивача не присуджується.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно