Справа № 640/14971/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Київ № 640/14971/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» (далі-позивач/ТОВ «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» ) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві(далі - відповідач/ГУ ДФС у м. Києві) в якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №2 від 27 червня 2019 року та №2 від 27 червня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що всі господарські операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентами були реальними (фактично здійснені), що підтверджується наявністю належним чином оформлених первинних документів, операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, учасники володіли спеціальною правосуб`єктністю, а тому, висновок Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про нереальність (фіктивність) операцій з даними контрагентами є таким, що не відповідає дійсності та не ґрунтується на нормах податкового законодавства.

Відповідач подав письмовий відзив на позов в якому проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. Вважає, що рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що перевіркою установлено відсутність можливості контрагентів постачати товари (послуги) для позивача, у зв`язку з не підтвердженням операцій по фактичному придбанню такого товару за ланцюгом постачання, а правочини між ними здійснені без цілі настання реальних наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування податком на прибуток, завищення податкового кредиту з податку на додану вартість і як наслідок несплати податків, так як нереальність первинного формування активу доводить нереальність і послідуючого придбання товарів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, валютного - за період 01.01.2016 по 31.12.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 20.08.2015 по 31.12.2018 та іншого законодавства за відповідний період.

Перевіркою ТОВ «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» було встановлено порушення:

- пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ) в результаті чого, в періоді, що перевірявся занижено податок на прибуток на загальну суму 483 325,00 грн., у тому числі: за 2016 рік у сумі 7 136,00 грн.; за 2017 рік у сумі 174 600,00 грн.; за 2018 рік у сумі 301 590,00 грн.;

- п.198.1, п.198.3, п. 198.6, ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, зі змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 7 929,00 грн., в тому числі по періодам: липень 2016 - 1079,0 грн.; серпень 2016 - 1172,0 грн.; жовтень 2016 - 2943,0 грн.; листопад 2016 - 1430,0 грн.; грудень 2016 - 1305,0 грн.

За результатами перевірки складено акт від 10.05.2019 р. № 309/26-15-14-02-04/39961313 та винесено податкові повідомлення-рішення від 27.06.2019 року:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 9 911,00 грн., в тому числі за основним платежем 7 929,00 грн. та 1982,00 грн. за штрафними санкціями;

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 604 157,00 грн., в тому числі за основним платежем 483 325 грн. та 120 832 грн. за штрафними санкціями.

Позивач, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву ГУ ДФС у м. Києві, висновки щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «АБК Квадрат» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «ГІГАТРАНС», ТОВ «АКОРДА» у період, що перевірявся.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основними видами діяльності за КВЕД-2010 Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» () є:

46.51 оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням;

61.10 діяльність у сфері проводового електрозв`язку (основний);

61.90 інша діяльність у сфері електрозв`язку;

62.02 консультування з питань інформатизації;

62.03 діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням;

63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність;

73.11 рекламні агентства

1) Так, фінансово-господарські відносини між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) ґрунтувались на договорі про надання послуг №010817 від 01.08.2017 року.

Відповідно до умов вказаного договору виконавець за плату, в порядку та на умовах договору забезпечую надання замовнику послуг з технічного обслуговування активного обладнання та/або мережі замовника та керування ним, перелік яких визначено у додатках до даного договору, які є невід`ємною частиною даного договору. Виконавець надає також інформаційно-консультативні послуги представникам (уповноваженим особам) замовника з усіх питань, що пов`язані з ремонтом зазначеного обладнання, а також налаштування, оновлення та модернізації програмного забезпечення. Відповідно до додатку №1 до договору про надання послуг №010817 від 01.08.2017 року; додаткової угоди №1 від 01.12.2017 року до договору про надання послуг №010817 від 01.08.2017; додаткової угоди №2 від 31.03.2018 року до договору про надання послуг №010817 від 01.08.2017 було визначено перелік робіт та послуг, їх кількість та вартість, які замовник зобов`язується виконати.

Виконавець виконав вказані роботи, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 31.12.2017 року та від 31.03.2018 року.

Позивачем було здійснено оплату на рахунки ФОП ОСОБА_1 за вказаним договорам та актами виконаних робіт. Вказана оплата була досліджена контролюючим органом в ході перевірки та викладена в акті перевірки, а також сторонами не заперечується, а тому не потребує доведення.

2) Фінансово-господарські відносини між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) ґрунтувались на договорі про надання послуг №020418 від 02.04.2018 року.

Відповідно до умов договору №020418 від 02.04.2018 виконавець зобов`язується у порядку та на умовах, передбачених даним договором, надати замовнику послуги з технічного обслуговування та технічної підтримки інформаційної системи Бітрікс24, відповідно до додатків до даного договору, які є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти послуги та сплатити їх вартість в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Додатком №1 від 02.04.2018 до договору про надання послуг №020418 від 02.04.2018 було визначено предмет, перелік та вартість послуг, що надаються виконавцем замовнику. Загальна сума наданих послуг складала 604 000,00 грн.

Виконавець виконав вказані роботи, що підтверджується актами від 30.04.2018 №КО-0000001, від 31.05.2018 №КО-0000002, від 30.06.2018 №КО-0000003 виконаних робіт (наданих послуг) до договору №020418.

Позивачем було здійснено оплату за вказаним договором, що підтверджується платіжними дорученнями. Вказана оплата була досліджена контролюючим органом в ході перевірки та викладена в акті перевірки, а також сторонами не заперечується, а тому не потребує доведення.

3) Фінансово-господарські відносини між позивачем (замовник) та ТОВ «ГІГАТРАНС» (виконавець) ґрунтувались на договорі №020118/1 на технічне обслуговування та аварійне відновлення ліній зв`язку від 02.01.2018 року.

Відповідно до умов договору виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню робіт з технічного обслуговування для підтримання технічних характеристик та аварійного відновлення волокон, що містяться у волоконно-оптичному кабелі, який використовує замовник, перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору. Замовник приймає виконані роботи та сплачує їх вартість у відповідності до умов, викладених у цьому договорі.

Додатком №1 від 02.01.2018 до договору про надання послуг №020118/1 від 02.01.2018 було визначено предмет та перелік послуг, що надаються виконавцем замовнику. Відповідно до акту прийому-передачі на технічне обслуговування ВОЛЗ по договору №020118/1 від 02.01.2018 року, виконавець прийняв, а замовник передав на технічне обслуговування на умовах договору лінії зв`язку (ВОЛЗ) відповідно до переліку, який визначений у додатку №1 до договору №020118/1 від 02.01.2018. Додатком №2 до вказаного договору була визначена калькуляція вартості робіт. Також до вказаного договору було укладено додаткові угоди №1 від 01.04.2018 та №2 від 31.12.2018, яким були визначено вартість проведених робіт.

Виконавець виконав вказані роботи, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт №ОУ-0000033, №ОУ-0000066, №ОУ-0000102.

Позивачем було здійснено оплату за вказаним договором, що підтверджується платіжними дорученнями. Вказана оплата була досліджена контролюючим органом в ході перевірки та викладена в акті перевірки, а також сторонами не заперечується, а тому не потребує доведення.

4) Фінансово-господарські відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «АККОРДА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» ґрунтувались на договорі суборенди нежитлового приміщення №ДСБ 105 від 03.08.2016 року.

Відповідно до умов договору орендар передає, а суборендар приймає за актом прийому-передачі в строкове оплатне користування частину нежитлового приміщення (горища) площею 1 (один) кв. м., що розташоване у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Пимоненко, 13, корпус 7 та надане орендарю у володіння та користування згідно з договором суборенди №ТО 1752 від 01.05.2016 року, який укладено між ТОВ «АККОРДА» та ПАТ «Славутич». Вказане приміщення орендар передає суборендарю з метою розміщення обладнання, сертифікованого у відповідності до законодавства України, для організації надання послуг зв`язку згідно з чинним законодавством.

До вказаного договору було укладено додаток №1, яким було визначено перелік та суму відшкодування за комунальні послуги. Також до вказаного договору було укладено додаток №2, яким було визначено відшкодування сервісних послуг, що надаються під час оренди вказаного приміщення.

Актом прийому-передачі від 23.08.2016 року до договору суборенди нежитлового приміщення №ДСБ 105 від 03.08.2016 року було передано визначене договором нежитлове приміщення у суборенду ТОВ «ГІГАТРАНС УКРАЇНА».

Також, між ТОВ «ГІГАТРАНС» та ТОВ «АККОРДА» 05.10.2015 року було укладено договір про надання послуг №АВ169. За умовами вказаного договору ТОВ «ГІГАТРАНС» надає послуги суборендарям на території комплексу приміщень, що знаходяться у користуванні ТОВ «АККОРДА» на підставі договору оренди № ОТ 1024 від 28.02.2014, що укладений з ТОВ «Укропткульттовари», розташовані за адресою: м. Київ, пров. Охтирський, 7. В свою чергу, ТОВ «АККОРДА» здійснює роботи з організації внутрішньої кабельної розводки по території комплексу, які необхідні для надання послуг, а також надає послуги з ідентифікації послуг ТОВ «ГІГАТРАНС» суборендарям на території згідно з умовами вказаного договору. До таких послуг ТОВ «АККОРДА» відносяться:

2.1.1 ідентифікація для ТОВ «ГІГАТРАНС» потенційних замовників послуг ТОВ «ГІГАТРАНС» на території та сприяння переговорів з такими потенційними замовниками;

2.1.2 надання внутрішньої кабельної розводки для надання суборендарям послуг ТОВ «ГІГАТРАНС»;

ТОВ «ГІГАТРАНС» виплачує ТОВ «АККОРДА» щомісячну агентську винагороду (оплату послуг), за дії, що визначені в п. 2.1 даного договору. У випадку відсутності внутрішньої кабельної розводки, яка необхідна для надання послуг ТОВ «ГІГАТРАНС», ТОВ «АККОРДА» у визначеному порядку сприяє ТОВ «ГІГАТРАНС» в побудові необхідних лінійно-кабельних споруджень, мереж за рахунок ТОВ «ГІГАТРАНС».

В подальшому між ТОВ «ГІГАТРАНС» (сторона 1), ТОВ «АККОРДА» (сторона 2) та ТОВ «ГІГІТРАНС УКРАЇНА» (сторона 3) 01.07.2016 року було укладено договір про заміну сторони у договорі про надання послуг №АВ 169 від 05.10.2015 року. Відповідно до умов якого, сторона 1 з дати, вказаної у п.1 Договору, передає стороні 3 усі права кредитора (відступає право вимоги) та усі зобов`язання, набуті ним на підставі договору про надання послуг як стороною 1, у зв`язку з чим припиняє усі права кредитора та усі зобов`язання боржника, набуті ним на підставі Договору про надання послуг як стороною 1, крім зобов`язання визначеного п.6 даного договору. Сторона 3 з дати, вказаної у п. 1 цього договору, приймає на себе від сторони 1 усі права кредитора (набуває право вимоги) та усі зобов`язання, за договором про надання послуг як сторона 1, окрім зобов`язання, визначеного п. 6 даного договору, і зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі про надання послуг, належним чином та своєчасно виконувати передбачені договором про надання послуг зобов`язання сторони 1, а також має право вимагати від сторони 2 належного виконання ним власних зобов`язань за договором про надання послуг.

Також, між ТОВ «ГІГАТРАНС» та ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» 01.02.2014 року було укладено договір про надання послуг №АВ100. За умовами вказаного договору ТОВ «ГІГАТРАНС» надає послуги суборендарям на території комплексу приміщень, що знаходяться у користуванні ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» на підставі договору оренди №б/н від 05.08.2008, що укладений з ПАТ «Славутич» , розташовані за адресою: м. Київ, вул. Миколи Пимоненка, 13. В свою чергу, ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» здійснює роботи з організації внутрішньої кабельної розводки по території комплексу, які необхідні для надання послуг, а також надає послуги з ідентифікації послуг ТОВ «ГІГАТРАНС» суборендарям на території згідно з умовами вказаного договору. До таких послуг ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» відносяться:

2.1.1 ідентифікація для ТОВ «ГІГАТРАНС» потенційних замовників послуг ТОВ «ГІГАТРАНС» на території та сприяння переговорів з такими потенційними замовниками;

2.1.2 надання внутрішньої кабельної розводки для надання суборендарям послуг ТОВ «ГІГАТРАНС»;

ТОВ «ГІГАТРАНС» виплачує ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» щомісячну агентську винагороду (оплату послуг), за дії, що визначені в п. 2.1 даного договору. У випадку відсутності внутрішньої кабельної розводки, яка необхідна для надання послуг ТОВ «ГІГАТРАНС», ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» у визначеному порядку сприяє ТОВ «ГІГАТРАНС» в побудові необхідних лінійно-кабельних споруджень, мереж за рахунок ТОВ «ГІГАТРАНС».

В подальшому між ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» (сторона 1), ТОВ «АККОРДА» (сторона 2) та ТОВ «ГІГАТРАНС» (сторона 3) було 31.10.2014 року укладено угоду про заміну сторони у договорі №АВ 100 від 01.02.2014.

Відповідно до п. 2 вказаної угоди у зв`язку із зміною орендаря у договорі оренди б/н від 05.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., реєстровий номер 19509, укладеного між ТОВ «Форум-Менеджмент Груп» та ПАТ «Славутич» зі сторони 1 на сторону 2, сторони домовилися, що з 01 листопада 2014 року всі права та обов`язки, що передбачені договором, переходять від сторони 1 до сторони 2.

В подальшому між ТОВ «ГІГАТРАНС» (сторона 1), ТОВ «АККОРДА» (сторона 2) та ТОВ «ГІГІТРАНС УКРАЇНА» (сторона 3) 01.07.2016 року було укладено договір про заміну сторони у договорі про надання послуг №АВ 100 від 01.02.2014 року. Відповідно до умов якого, сторона 1 з дати, вказаної у п.1 Договору, передає стороні 3 усі права кредитора (відступає право вимоги) та усі зобов`язання, набуті ним на підставі договору про надання послуг як стороною 1, у зв`язку з чим припиняє усі права кредитора та усі зобов`язання боржника, набуті ним на підставі Договору про надання послуг як стороною 1, крім зобов`язання визначеного п.6 даного договору. Сторона 3 з дати, вказаної у п. 1 цього договору, приймає на себе від сторони 1 усі права кредитора (набуває право вимоги) та усі зобов`язання, за договором про надання послуг як сторона 1, окрім зобов`язання, визначеного п. 6 даного договору, і зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі про надання послуг, належним чином та своєчасно виконувати передбачені договором про надання послуг зобов`язання сторони 1, а також має право вимагати від сторони 2 належного виконання ним власних зобов`язань за договором про надання послуг.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено оплату за вказаними договорами, що підтверджується платіжними дорученнями. Вказана оплата була досліджена контролюючим органом в ході перевірки та викладена в акті перевірки, а також сторонами не заперечується, а тому не потребує доведення.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом під час проведення перевірки було досліджено первинні документи на підтвердження здійснення вищевказаних господарський операцій, а також документи на підтвердження оплати за надані послуги, що відображено в акті перевірки від 10.05.2019 року №309/26-15-14-02-04/39961313.

Слід зазначити, що досліджені під час розгляду справи первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом оформлені відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", всі господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарської операції.

Матеріалами справи також підтверджується, що всі фінансово - господарські зобов`язання відображені в податковому обліку позивача, що не спростовано відповідачем.

При цьому, слід враховувати вимоги частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій вказані вище контрагенти позивача були зареєстровані як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що контрагенти позивача не надавали/надавали не в повному обсязі податкову звітність, а також щодо відсутності інформації про наявність основних засобів, суд зазначає наступне.

Ознайомившись із такими доводами контролюючого органу, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

Крім того, можлива відсутність у контрагентів трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставки та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Таким чином, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків. Таку ж правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13.

ТОВ «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» на вимогу перевіряючих надало для перевірки всі, передбачені чинним законодавством України первинні документи по його взаємовідносинах з постачальниками.

Документи містять відомості, які в повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись в перевіряємому періоді між позивачем та його контрагентами.

Жоден документ ніким, не визнано ні нікчемним, ні таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Тим більше, що з огляду на принцип індивідуальної юридичної відповідальності (ст. 61 Конституції України), ознака фіктивного підприємництва з боку контрагента не має правового значення для платника податків.

Тобто, в разі встановлення у визначеному правовими нормами порядку фіктивного підприємництва з боку контрагента - відсутні підстави для визнання документів, що підтверджують оформлення господарських операцій з цим контрагентом недостовірними.

За змістом норм Податкового кодексу України, право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів, робіт, послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема щодо податкового кредиту - податковою накладною, виписаною постачальником-платником ПДВ, сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на нормування податкового кредиту наступають лише у разі реального фактичного вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування і або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника додатків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксується дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарський діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту , тому платник податків і покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт отримання позивачем товарів та послуг, оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача.

Також, чинне законодавство України не містить вимоги зазначення в актах виконаних робіт/наданих послуг інформації про залучення працівників (їх професійну належність) необхідних для виконання послуг, залучення машин та устаткування, деталізації наданих послуг, зазначення витрачених годин на надання вказаних послуг, тощо. Як зазначено вище, акти виконаних робіт відповідають вимогам чинного законодавства.

Що стосується вироку Вишгородського районного суду Київської області від 06.04.2018 в кримінальній справі №363/4995/17 по кримінальному провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст.205 КК України, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кримінального кодексу України фіктивне підприємництвом, тобто створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Відповідно до ч.1 ст.18 Кримінального кодексу України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Тобто, згідно норм Кримінального кодексу саме фізична, а не юридична особа є суб`єктом злочину.

Обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду кримінальної справи відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов`язковими при оцінці адміністративним судом правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно фізичної особи, не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимим доказами. А саме, - з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

У вироку не вказано яка саме незаконна діяльність ОСОБА_3 прикривалася ТОВ «АККОРДА» в чому (діях чи бездіяльності) вона полягала, за участі яких інших, крім встановлених осіб, фізичних осіб та юридичних осіб здійснювалася така незаконна діяльність.

Вказаним вироком не окреслено коло суб`єктів господарювання реального сектору економіки з якими здійснювалося лише документальне оформлення господарських операцій без реального їх проведення, відображення фіктивних господарських операцій у податковому та бухгалтерському обліку з метою мінімізації останніми податкових зобов`язань

Суд вважає обґрунтованими і істотними для надання правової оцінки спірним правовідносинам пояснення позивача стосовно того, що у згаданому вироку позивач відсутній серед переліку підприємств, установ і організацій яким штучно формувався податковий кредит, господарські операції між ТОВ «АККОРДА» та позивачем, а також документи на підставі яких позивачем відображено в обліку спірні господарські операції не були предметом оцінки в межах кримінальної справи №363/4995/17.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до вказаного вироку дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування були кваліфіковані як пособництво у підробці документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб-підприємців, тобто внесенню в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисному поданні для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.

В рішенні від 5 липня 2016 року по справі № 21-1793а16 Верховний суд України вказав, що сам факт заперечення директором контрагента своєї участі у діяльності товариства та у підписанні товариством від його імені первинних облікових та бухгалтерських документів, за умови, що на час встановлення фактичних взаємовідносин сторін керівником цього товариства в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України значився саме цей директор, не може бути, на думку суду, свідченням безтоварності спірних операцій, за умови скасування щодо нього постанови про порушення кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України ("Фіктивне підприємництво").

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з зазначеними вище контрагентами, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платник податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентами первинними документами, зокрема, актами виконаних робіт, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 27.06.2019 року №2 та № 2 протиправними та такими, що підлягають скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи платіжного доручення №4834 від 07.08.2019 року позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 9 211,03 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 37, літ. «В», ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.06.2019 року №2 та №2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАТРАНС УКРАЇНА» (03022, м. Київ, вул. Васильківська, 37, літ. «В», ) сплачений ним судовий збір у розмірі 9 211 (дев`ять тисяч двісті одинадцять) гривень 03 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко