Справа № 160/1413/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року Справа № 160/1413/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна, -
05.02.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.11.2019 року ОСОБА_1 отримала засобом поштового зв`язку податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року №115650-51 про сплату податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 49 406,66 грн., а також рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року №115650-51 про опис майна у податкову заставу.
Не погодившись із отриманими рішеннями податкового органу, вважаючи їх протиправними, позивач звернулася з відповідною скаргою до Державної податкової служби України 28.11.2019 року.
20.01.2020 року позивач отримала рішення Державної податкової служби України №2172/0/99-00-10-05-14 від 27.12.2019 року про результати розгляду скарги, яким скарга позивача залишена без задоволення.
Проте, за поясненнями позивача, після подання до ГУ ДФС у Дніпропетровській області скарги на зазначене податкове повідомлення-рішення позивачем було отримано рішення від 28.07.2016 року про продовження строку розгляду скарги, згідно якого термін розгляду скарги продовжено до 18 вересня 2016 року, включно.
Як зазначає позивач, в подальшому жодних рішень за результатом розгляду скарги на адресу позивача не надходило.
Окрім того, позивач зазначає, що відсутність визначення об`єкту оподаткування, а саме - конкретної земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі - унеможливлює також визначення правильності розрахунку розміру визначеного зобов`язання зі сплати земельного податку, оскільки жодне з наявних рішень контролюючого органу не містить будь-яких вказівок на розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обов`язок зі сплати земельного податку на який було нараховано, документи, якими контролюючий орган керувався під час визначення розміру земельного податку за 2016 рік, а також навіть жодних даних щодо кадастрового номеру земельної ділянки, яка на думку контролюючого органу є об`єктом оподаткування, в той час як зазначена інформація, відповідно до вимог законодавства, є необхідною для визначення розміру земельного податку.
Також, позивач вважає, що податкова вимога від 12.09.2019 року № 115650-51 винесена передчасно, а саме, не лише до спливу 10 календарних днів з дня узгодження грошових зобов`язань, як того вимагає законодавство, а й за відсутності такого узгодження, тому підлягає скасуванню.
Рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року № 15650-51, винесене на підставі незаконно та передчасно винесеної податкової вимоги, в свою чергу, на думку позивача, також є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки є безпідставним, та суттєво порушує права позивача.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.

Заперечуючи проти позову, відповідачем було надано до суду відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. Відповідач зазначає, що відповідно до наявної у податкового органу інформації, за позивачем зареєстровано об`єкт нерухомості - нежитлова будівля загальною площею 126,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу комплексу від 08.12.2013 року №11678, що розташована на земельній ділянці площею 0,0356 га (код ДЗК 66132009).

Так, позивачеві було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року №3, яким визначено грошове зобов`язання з земельного податку на суму 80 847,76 грн.

За поясненням відповідача, рішенням про результати розгляду первинної скарги від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-10-01-09 податковим органом скасовано на 31 441,10 грн. розмір грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб, визначений у податковому повідомленні-рішенні від 18.05.2016 року № 3, а в іншій частині скаргу платника податків на зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без задоволення.

З урахуванням викладеного, позивачеві сформовано та винесено податкове повідомлення-рішення з земельного податку від 25.10.2016 року №4737-1303 на суму 49406,66 грн.

Крім того, відповідач наголошує, що використання земельної ділянки без належного оформлення прав, є порушенням норм земельного законодавства, але не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати земельний податок.

Відповідач, враховуючи наявність у позивача податкового боргу, керуючись нормами ст. 59, 89 ПК України, сформував податкову вимогу від 12.09.2019 року №115650-51 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року №115650-51 та направлено платнику податків.

Таким чином, на думку відповідача, ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваних рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

06.03.2020 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи. Позивач вважає, що надані відповідачем докази не спростовують доводів, викладених в позовній заяві. Позивач доходить висновків, що відповідачем не спростовано твердження позивача стосовно того, що на адресу останнього не направлялись та не були отримані ані рішення відповідача про результат розгляду первинної скарги від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-01-01-09, ані винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року № 4737-1303. Позивач вважає, що дані обставини свідчать про те, що: по-перше, податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року №4737-1303 винесено всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки на день його винесення адміністративна скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № 3 від 18.05.2016 року була задоволена в повному обсязі на користь платника податків, а не частково, як стверджує відповідач, в силу приписів пункту 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України; по-друге, податкове зобов`язання, визначене в податковому повідомленні-рішенні від 25.10.2016 року №4737-1303 не є і не може бути узгодженим, оскільки вказане податкове повідомлення-рішення не направлялось на адресу позивача в порядку, передбаченому законодавством, що свідчить про безпідставність та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу.

Окрім того, позивач підтверджує, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 126,3 кв. м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.12.2003 року № 11678, копія якого додана відповідачем до відзиву.

Проте, за поясненням позивача, відповідачем не враховано той факт, що в 2005 році між позивачем та Дніпропетровською міською радою були укладені договори оренди земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, позивач користується земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходяться під належним позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2003 року № 11678 нерухомим майном, умовах укладених між ним та Дніпровською міською радою та в повному обсязі сплачує орендну плату.

Також, позивач звертає увагу, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, вже були досліджені судом під час розгляду справи №804/6425/17.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що податкова вимога від 12.09.2019 року №115650-51 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року №115650-51 є протиправними та підлягають скасуванню, тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року № 3 про визначення позивачеві суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб з 2016 рік у розмірі 80 847,76 грн. за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погодившись із отриманим податковим повідомленням-рішенням, позивач скористалася передбаченим положенням статті 56 Податкового кодексу України правом на адміністративне оскарження, та звернулась з відповідною скаргою до податкового органу 20.07.2016 року.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято Рішення від 28.07.2016 року №4487/10/04-31-10-01-01 про продовження строку розгляду скарги, яким продовжено термін розгляду даної скарги до 18.09.2016 року, включно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням про результати розгляду первинної скарги від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-10-01-09 податковим органом скасовано на 31 441, 10 грн. розмір грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб, визначений у податковому повідомленні-рішенні від 18.05.2016 року №3, в іншій частині скаргу платника податків на зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без задоволення.

Згідно даних АІС «Скарга», знімок екрану яких міститься в матеріалах справи, та на які посилається відповідач, зазначене рішення про результати розгляду первинної скарги направлено на податкову адресу позивача 12.09.2016 року та отримано 22.10.2016 року.

Судом встановлено, що 25.10.2016 року сформовано та винесено податкове повідомлення-рішення з земельного податку від 25.10.2016 року №4737-1303 на суму 49 406,66 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення направлено позивачеві 25.10.2016 року кур`єрською доставкою за адресою: АДРЕСА_3 та повернуто до контролюючого органу 20.12.2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкову вимогу від 12.09.2019 року № 115650-51 про сплату суми податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 49 406,66 грн., а також рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 від 12.09.2019 року про опис майна у податкову заставу.

Не погодившись із отриманими рішеннями відповідача, вважаючи їх протиправними та безпідставними, позивач 28.11.2019 року звернулася зі скаргою до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 27.12.2019 року № 2172/0/99-00-10-05-14 залишено без змін податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року № 115650-51, а скаргу ОСОБА_1 від 28.11.2019 року, без задоволення.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 25.10.2016 року № 4737-1303, податковою вимогою ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51, рішенням ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 про опис майна у податкову заставу, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з цією позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Положенням п.п. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з положеннями п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);землекористувачі.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування, є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Положеннями п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Згідно з п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Статтею 285 Податкового кодексу України передбачено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Пунктом 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.5 ст. 285 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Пунктом 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством «Гурман» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) 08.12.2003 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 11678 .

Відповідно до п.1 вказаного договору Приватне підприємство «Гурман» продало, а покупець купила нежиле приміщення АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 9 договору право власності на нежиле приміщення у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Поряд з цим, на обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що ні на день звернення до суду, ні станом на 2016 рік не була власником земельних ділянок на території Бабушкінського (Шевченківського) району м. Дніпра. Позивачеві не відомо, на підставі яких даних Державного земельного кадастру здійснено відповідне нарахування, а також яким чином розраховано розмір земельного податку.

З матеріалів справи вбачається, що в 2005 році між позивачем та Дніпропетровською міською радою були укладені наступні договори оренди земельних ділянок: договір оренди землі від 06.06.2005 року, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 35 від 19.08.2005 року, за яким позивачу передана в строкове платне користування земельна ділянка кадастровий номер :02:419:0045, загальною площею 0,0015 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; договір оренди землі від 06.06.2005 року, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 34 від 19.08.2005 року, за яким позивачу передана в строкове платне користування земельна ділянка кадастровий номер :02:419:0046, загальною площею 0,0406 га (площа частки, за яку справляється орендна плата, становить 6,79% або 0,0028 га), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; договір оренди землі від 06.06.2005 року, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 36 від 19.08.2005 року, за яким позивачеві передана в строкове платне користування земельна ділянка кадастровий номер :02:419:0047, загальною площею 0,0134 га (площа частки, за яку справляється орендна плата, становить 17% або 0,0023 га), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Наявні у справі письмові докази підтверджують обставину того, що позивач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2003 року.

Згідно зазначених вище договорів оренди землі, копії яких наявні в матеріалах справи, позивач є орендарем земельних ділянок по АДРЕСА_2 : 0,0015 га; 0,0406 га; 0,0134 га. Всього 0,0555 га. При цьому, за умовами двох договорів, площа частки за яку справляється орендна плата становить 0,0028 га та 0,0023 га, відповідно. Всього 0,0066 га. (0,0015 га + 0,0028 га + 0,0023 га).

Відповідач стверджує, що загальна площа земельної ділянки з урахуванням прибудинкової території, яку використовує позивач, складає 0,0356 га.

Проте, жоден із наявних у справі договорів не підтверджує зазначену відповідачем площу.

Наведений відповідачем розрахунок земельного податку здійснений, виходячи із площі земельної ділянки 0,0356 га.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що розрахунок земельного податку здійснений на підставі довідки Управління Держкомзему у м. Дніпропетровську № 5874/1 від 10.03.2010 року.

Зміст зазначеної довідки, копія якої наявна в матеріалах справи, досліджена судом. Суд зазначає, що у довідці наведені дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку землі, на якій розташований об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_4 . Окрім того, площа земельної ділянки становить 0,0356 га, а також, термін дії довідки - протягом 2010 року.

Таким чином, визначаючи суму податкового зобов`язання зі сплати земельного податку, відповідач здійснив розрахунок за даними об`єкту нерухомості, розташованого за іншою адресою та, відповідно, іншої площі. Крім того, на час здійснення розрахунку і прийняття спірного податкового повідомлення-рішення (25.10.2016 року) вказана довідка взагалі не могла бути використана, оскільки її термін дії закінчився 31.12.2010 року.

Документів на підтвердження площі земельної ділянки по АДРЕСА_4 , як і права власності позивача на об`єкт нерухомості, що на ній розташовано, матеріали справи не містять.

Щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , то з матеріалів справи, а саме, листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 27.06.2018 року № 9-4-0.10-5752/2-18, вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4 , не сформована. Надати інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка не сформована, неможливо.

Отже, суд доходить висновку, що відсутність об`єкту оподаткування, на який посилається відповідач, а саме конкретної земельної ділянки, її кадастрового номеру та площі унеможливлює визначення правильності розрахунку розміру зобов`язання зі сплати земельного податку за 2016 рік.

При цьому, судом встановлено, що вказані обставини вже були досліджені судом при вирушенні справи №804/6425/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2018 року у справі № 804/6425/17 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року в адміністративній справі № 804/6425/17 скасовано та ухвалено нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.04.2017 року № , прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.

За вказаних підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо використання земельної ділянки без належного оформлення прав, що є порушенням норм земельного законодавства, але не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати земельний податок, з огляду на необґрунтованість та безпідставність.

Разом з тим, як вже судом встановлено, позивачеві згідно до даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку територій, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна від 10.03.2010 року №5874/1, відповідачем проведено нарахування податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб на 2016 рік у розмірі 80 847, 76 грн. за земельну ділянку загальною площею 0,0356 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , та винесено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року №3.

Зазначене податкове повідомлення рішення отримано позивачем 07.07.2016 року, що не заперечується сторонами.

Згідно з п. 42.1 ст. 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п 56.2ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Положеннями п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Разом з тим, п. 56.12 ст. 56 Податкового кодексу України, якщо відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає грошове зобов`язання платника податків за причинами, не пов`язаними із порушенням податкового законодавства, такий платник податків має право на адміністративне оскарження рішень контролюючого органу протягом 30 календарних днів, що настають за днем надходження податкового повідомлення-рішення (рішення) контролюючого органу.

За приписами абз. 1 п. 56.4 ст. 56 Податкового кодексу України під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення (пункт 56.5 статті 56 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 56.6 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Разом з тим, п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

У той же час, п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Так, судом встановлено, що, керуючись п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, позивач оскаржила податкове повідомлення рішення від 18.05.2016 року №3 в адміністративному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2016, тобто в межах строків, передбачених пунктом 56.12. статті 56 Податкового кодексу України, позивач звернулась до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року №3, в якій просила скасувати зазначене податкове повідомлення-рішення.

Позивач стверджує, що рішень контролюючого органу про результати розгляду її скарги не отримувала. Натомість, позивачем було отримано рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про продовження строку розгляду скарги від 28.07.2016 року № 4487/10/04-31-10-01-01.

Вказаним рішенням Головне управління ДФС у Дніпропетровській області вирішило продовжити термін розгляду скарги позивача до 18 вересня 2016 року, включно.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2016 року № 5565/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинної скарги податковим органом скасовано на 31 441,10 грн. розмір грошового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб, визначений у податковому повідомленні-рішенні від 18.05.2016 року №3, а в іншій частині скаргу платника податків на зазначене повідомлення рішення залишено без задоволення.

Відповідач зазначає, що згідно даних АІС «Скарга» вищезазначене рішення про результати розгляду первинної скарги направлено на податкову адресу позивача 12.09.2016 року та отримано позивачем 22.10.2016 року, про що свідчить знімок екрану з АІС «Скарга», який міститься в матеріалах справи.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відтак, суд зазначає, що знімок з екрану АІС «Скарга», наданий до суду відповідачем, не є належним доказом в даному випадку. Суд зазначає, що наявність в інформаційній системі, яка ведеться відповідачем, даних щодо направлення та отримання позивачем рішення щодо розгляду первинної скарги, жодним чином не підтверджує факту отримання позивачем вказаного рішення. Наданий відповідачем знімок з екрану АІС «Скарга» є підтвердженням внесення відповідачем до АІС «Скарга» відповідної інформації. Інших доказів направлення Рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2016 року № 5565/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинної скарги відповідачем до суду не надано, як-то поштового чеку про направлення рекомендованого листа або повідомлення про вручення направлення чи підтвердження щодо особистого отримання позивачем або її уповноваженому представникові рішення про результати розгляду первинної скарги.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що у зв`язку з відсутністю належних доказів направлення рішення за результатами розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року №3, вказана скарга визнана повністю задоволеною на користь платника податків з 19.06.2016 року в силу приписів абз. 2 п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, а оскаржуване позивачем в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 року №3, відповідно, скасованим.

Проте, як встановлено судом, 25.11.2019 року позивач отримала від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкову вимогу від 12.09.2019 року №115650-51 про сплату суми податкового боргу із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 49 406, 66 грн., а також рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року №115650-51 про опис майна у податкову заставу.

З матеріалів скарги вбачається, що позивач оскаржила вказані рішення до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 27.12.2019 року №2172/О/9-00-10-05-14 про результати розгляду скарги залишено без змін податкову вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року № 115650-51 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Окрім цього, судом встановлено, що 25.10.2016 року податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № 4737-1303 про сплату податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік, в сумі 49406,66 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що зазначене податкове повідомлення-рішення було винесено за наслідком адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення рішення від 18.05.2016 року №3, на підставі рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинної скарги.

За поясненнями позивача, остання не отримувала податкового повідомлення-рішення № 4737-1303 від 25.10.2016 року.

При цьому, відповідач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення направлено позивачеві 25.10.2016 року кур`єрською доставкою за адресою: АДРЕСА_3 та повернуто до контролюючого органу.

З цього приводу суд повторно зазначає, п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент винесеного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Згідно з п. 58.3 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Тому суд зазначає, що посилання відповідача про направлення податкового повідомлення-рішення № 4737-1303 від 25.10.2016 року на адресу позивача кур`єрською доставкою є необґрунтованими. Окрім іншого, відповідачем не надано до суду доказів повернення направлення з оскаржуваним повідомленням-рішенням на адресу відповідача з відміткою про причини невручення, а надана накладна №203165 не підтверджує факту направлення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення рекомендованим листом з повідомленням, відповідно до вимог законодавства. Серед іншого, суд зазначає, що зі змісту наданого відповідачем документу, не вбачається можливим встановити ким документ складено та видано, оскільки не містить ані реквізитів особи, яка склала накладну, ані підписів та печаток.

Суд вважає за необхідне зазначити, що рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинної скарги не було надіслано на адресу позивача у передбачений законом термін, тобто до 18.09.2016 року, належних доказів протилежного до суду не надано, що означає повне задоволення скарги на користь платника податків.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 20.10.2016 року № 4737-1303 про сплату податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 49 406,66 грн, отже, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо винесення податкової вимоги від 12.09.2019 року № 115650-51 та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року № 115650-51, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання

Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Абзацом 1 п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Відповідно до пункту 60.6 статті 60 Податкового кодексу України якщо нарахована сума грошового зобов`язання або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане (вручене) податкове повідомлення-рішення або податкова вимога не відкликаються. На суму збільшення грошового зобов`язання надсилається окреме податкове повідомлення-рішення, а на суму збільшення податкового боргу окрема податкова вимога не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктами 89.1 та 89.2 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

З контексту наведених норм вбачається, що податкова вимога формується виключно у зв`язку з несплатою платником податків у встановлений законом строк узгодженої суми грошового зобов`язання, що набула статусу податкового боргу.

Тобто, суд зазначає, що Податковий кодекс України не передбачає можливості прийняття податкової вимоги, а також рішення про опис майна у податкову заставу раніше, ніж грошове зобов`язання буде узгоджено.

Строк сплати плати за землю визначено ст. 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 287.5 ст. 285 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Беручи до увагу, що на адресу позивача не надходили рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.09.2016 року №5665/10/04-36-10-01-09 про результати розгляду первинної скарги, винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року № 4737-1303, суд доходить висновку, що грошове зобов`язання, визначене вказаним податковим повідомленням-рішенням, не є узгодженим.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та враховуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що податкова вимога від 12.09.2019 року №115650-51 винесена передчасно, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Оскільки Рішення про опис майна у податкову заставу від 12.09.2019 року №115650-51, винесено на підставі податкової вимоги від 12.09.2019 року №115650-51, в свою чергу, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За вказаних обставин суд зазначає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого законом покладено тягар доведення обґрунтованості прийнятого рішення, у разі його судового оскарження, не надано належні докази правомірності прийняття оскаржуваних податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2522,40 грн., сплата яких підтверджується квитанціями № 43952934, 43974262, 43953458 від 03.02.2020 року, які містяться в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.10.2016 року № 4737-1303 про сплату податкового зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік, у сумі 49406,66 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 12.09.2019 року № 115650-51 про опис майна ОСОБА_1 у податкову заставу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2522,40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11.03.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька