Справа № 520/13735/19
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 лютого 2020 р. № 520/13735/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Кухар М.Д.

при секретарі судового засідання - Єрьомкіній К.І.,

за участі:

позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і вимоги

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №-2038 від 23 травня 2019 року, яким мені, фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), визначено суму податкового зобов`язання у вигляді земельного податку з фізичних осіб у сумі 22 127 (двадцять дві тисячі сто двадцять сім) гривень 74 копійки;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №167043-58 від17.09.2019 року, якою фізичну особу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), зобов`язано сплатити як узгоджений борг у вигляді земельного податку з фізичних осіб у сумі 21 756 гривень 74 копійки;

- стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, місцезнаходження: 61057, Харків, вул. Пушкінська,46) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що податковий орган під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення невірно визначив розмір земельного податку, оскільки в основу його розрахунку було взято площу земельної ділянки, яка йому не належить, відсутні дані про кількість метрів взятої площі земельної ділянки, яка увійшла в розрахунок, що суперечить вимогам п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України (далі - ПК України), крім того, спірне податкове повідомлення-рішення не було отримано позивачем внаслідок невірно вказаної адреси, зокрема поштового індексу відділення Укрпошти, якого не зареєстровано на території України. Вказане відправлення повернулося за закінченням терміну зберігання, що не є відповідно до вимог ст.54 ПК України належним врученням податкового повідомлення-рішення або вимоги.

Відповідач подав до суду відзивна адміністративний позов, в якому зазначає, що нарахування земельного податку за користування такою земельною ділянкою здійснювалося контролюючим органом, виходячи з рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 року № 1269/13 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», яким затверджені ставки плати за землю та пільги з земельного податку. Податкове повідомлення-рішення було направлено позивачу на його адресу, а відтак вважається врученим, Відтак зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб, який належить сплатити позивачу, була розрахована правомірно, вимогу було також винесено правомірно.

Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову та відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником частини нежитлових приміщень №1 в літ. "А-1" по АДРЕСА_2 , загальною площею 317,9 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу № 7218 від 10.12.2018 року.

Вказані нежитлові приміщення знаходяться на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, відомості про вказану земельну ділянку (як в цілому, так і пропорційно площі належних мені на праві власності приміщень) не внесені у встановленому порядку у Державний земельний кадастр, право власності па вказану земельну ділянку станом на сьогодні жодним чином не оформлене.

ГУ ДФС у Харківській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №-2038 від 23 травня 2019 року про нарахування позивачу суми податкового зобов`язання по земельного податку з фізичних осіб у розмірі 22 127,74 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про прийняте податкове повідомлення-рішення з Електронного кабінету платника податків, внаслідок чого звернувся до податкового органу за наданням інформації щодо направлення податкового повідомлення-рішення на йго адресу та отримання копії такого рішення та розрахунку податкового боргу, підстав його нарахування.

Разом із копією податкового повідомлення-рішення на заяву позивача від 02.09.2019 року (вх.№ у ДФС 759/ФОП) позивач отримав супровідний лист ГУ ДПС У Харківській області №466/Ш/20-40-58-06-20 від 25.10.2019 року та розрахунок плати за землю.

Проте, із доданого ДПС у Харківській області розрахунку плати за землю, не вбачається, на підставі чого (яких саме даних, відомостей із ДЗК тощо) позивачу нарахований земельний податок у 2019 році.

Позивач, не погодившись з зазначеним повідомленням-рішенням оскаржив таке рішення в адміністративному порядку.

06.11.2019 року позивачем за допомогою засобів поштового зв`язку була отримана податкова вимога ГУ ДПС у Харківській області №167043-58 віді7.09.2019 року, якою ОСОБА_1 , зобов`язано сплатити земельний податок з фізичних осіб у 2019 році у розмірі 21 756,74 гривень, як вже узгоджений.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення №-2038 від 23 травня 2019 року ГУ ДФС у Харківській області було вручено позивачу наручно 25.09.2019 року після звернення позивача до податкового органу.

Як вбачається з відповіді ГУ ДПС у Харківській області на запит про інформацію позивача, оригінал вказаного ППР №-2038 від 23 травня 2019 року був направлений поштою на адресу проживання.

Проте, позивач зауважує, що листів від ГУ ДФС у Харківській області за адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , ні він особисто, ні уповноважені особи не отримували.

Листом-відповіддю ГУ ДПС у Харківській області №50/ЗПІ/20-40-58-06-20 від 09.10.2019 року позивачу надана інформація, що оскаржуване ППР ГУ ДФС у Харківській області №-2038 від 23 травня 2019 року зі сплати земельного податку за 2019 рік було направлено за місцем податкової адреси (місцем реєстрації), а саме: АДРЕСА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 05.06.2019 року. Рекомендований лист повернувся на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 06.07.2019 року.

Позивач зазначає, що у наданій копії ППР №-2038 від 23 травня 2019 року і у відповіді ГУ ДПС у Харківській області на запит, вказана некоректна адреса проживання ФО ОСОБА_1 , зокрема, невірно зазначений індекс адреси його проживання - 61136 при вірному індексі за адресою АДРЕСА_4 .

Вказане підтверджується даними офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» (режим доступу: https://ukrooshta.ua/postindex/), згідно яких в Україні не значиться жодний обслуговуючий відділ поштового зв`язку та жодна адреса за поштовим індексом 61136.

Відповідно до п. 58.3 ст.. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному п. 42.4 статті 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків (п.56.3 ст56 ПКУ).

Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 28 серпня 2018 року по справі №802/467/16-а зроблено правовий висновок стосовно того, що «у разі, якщо податкове повідомлення-рішення надіслане платнику податків па невірну адресу та повернуте у зв`язки із закінченням терміну зберігання, грошове зобов`язання відповідно не набуло статусу узгодженого, а отже податок не підлягає стягненню із платника податків».

Крім того, Верховний суд зазначав, що відмітка про повернення поштового відправлення "за закінченням терміну зберігання" не є відміткою про причини невручення, а відтак, у випадку, якщо поштове відправлення повернулося із зазначеною відміткою, рішення, що направлялося зазначеним відправленням не вважається врученим особі, якій воно направлялося.

Відтак, суд не вважає податкове повідомлення-рішення таким, що вручено позивачу за результатами направлення поштового відправлення.

Стосовно правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення суд зазначає наступне.

Суд відзначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю, зокрема, земельного податку здійснюється відповідно до положень Податкового кодексу України, яким визначено порядок оподаткування земельних ділянок і перелік пільг по земельному податку.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно п.п. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про земельні ділянки, зокрема як нормативна грошова оцінка: значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з пп. 8 п. 22 цього Порядку.

Відповідно до п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр", на отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.

Зі змісту відзиву на позов встановлено, що об`єктом оподаткування земельним податком є земельна ділянка, яка розташована за адресою по АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з викопіювання публічної кадастрової карти, зазначена ділянка не сформована та не внесено у встановленому порядку у Державний земельний кадастр, право власності па вказану земельну ділянку станом на сьогодні жодним чином не оформлене.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи всупереч приписам п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, дані державного земельного кадастру при розрахунку відповідачем земельного податку враховані не були, а натомість були взяті дані ІС «Податковий блок».

Водночас, як встановлено судом, відповідачем не встановлено осіб, які є власниками іншої частини нежитлових приміщень у АДРЕСА_2

Пунктом 286.6 статті 286 ПК України передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Враховуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, позивач як власник нежитлових приміщень в багатоповерховій будівлі наділений обов`язком вносити до бюджету плату за землю (земельний податок) пропорційно до площі нежитлової будівлі, яка йому належить. Втім, такий податок нараховується контролюючим органом виключно із врахуванням (на підставі) даних державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Враховуючи викладене, при розрахунку земельного податку податковим органом має враховуватись площа земельної ділянки пропорційно площі приміщень, які належать позивачу.

З огляду на вищевикладене, контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та при визначенні позивачу земельного податку не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

Отже, суд зазначає, що відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами ПК України.

На підставі викладеного, суд погоджується з твердженням позивача про те, що контролюючим органом під час нарахування земельного податку не враховувались та не використовувались дані Державного земельного кадастру, помилково враховувалась загальна площа земельної ділянки без визначення її пропорційності до площі нежитлового приміщення, яке належало позивачу.

Наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю.

Як вже було встановлено судом, позивачу внаслідок невірного зазначення адреси відповідачем не було вручено направлене повідомлення-рішення. Крім того, після отримання на руки такого повідомлення-рішення позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Відтак, спірне податкове повідомлення-рішення не може вважатися узгодженим, а відтак винесення вимоги є протиправним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції у повній відповідності до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України саме при винесенні оскаржуваного рішення.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскаржених рішень владного суб`єкта про визначення суми зобов`язання та вимоги про сплату боргу.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242- 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення і вимоги - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №-2038 від 23 травня 2019 року, яким мені, фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), визначено суму податкового зобов`язання у вигляді земельного податку з фізичних осіб у сумі 22 127 (двадцять дві тисячі сто двадцять сім) гривень 74 копійки.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області №167043-58 від17.09.2019 року, якою фізичну особу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), зобов`язано сплатити як узгоджений борг у вигляді земельного податку з фізичних осіб у сумі 21 756 гривень 74 копійки.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (, місцезнаходження: 61057, Харків, вул. Пушкінська,46) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2020 року.

Суддя Кухар М.Д.