Справа № 520/9644/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р.Справа № 520/9644/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмської міської ради Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 28.10.19 року по справі № 520/9644/19

за позовом Першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах Державної установи "Центр пробації"

до Ізюмської міської ради Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Перший заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся в інтересах Державної установи "Центр пробації" до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Ізюмської міської ради Харківської області в частині залишення без розгляду питання щодо визначення та погодження переліку об`єктів, на яких притягнуті до адміністративної відповідальності особи виконуватимуть суспільно корисні роботи та видів таких робіт у 2019 році; зобов`язати Ізюмську міську раду Харківської області розглянути питання про визначення та погодження переліку об`єктів, на яких притягнуті до адміністративної відповідальності особи виконуватимуть суспільно корисні роботи та види таких робіт у 2019 році.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року адміністративний позов Першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що жодного погодженого підприємства міста Ізюм переліку Державна установа «Центр пробації» на адресу відповідача не надсилала, тому відповідач вважає обов`язок позивача на погодження з підприємствами міста Ізюм суспільно корисних робіт, їх затвердження Ізюмською міською радою не ґрунтується на вимогах закону. Вважає посилання позивача на обов`язок Ізюмської міської ради з власної ініціативи включати до переліку комунальні підприємства, комунальні установи і комунальні організації не ґрунтується на вимогах законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Ізюмською місцевою прокуратурою вивчено стан законності з питань дотримання органами місцевого самоврядування м. Ізюм Харківської області вимог чинного законодавства України у сфері захисту прав дітей на належне утримання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Ізюмським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області перед Ізюмською міською радою Харківської області 27.11.2018 листом за №971/24/6-18 ініціювалося питання щодо визначення та погодження видів суспільно корисних робіт та переліку об`єктів, на яких особи, притягнуті судом до адміністративної відповідальності, виконуватимуть суспільно корисні оплачувані роботи.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 28.01.2019 до Ізюмського МРВ з питань пробації (вх.№186 від 28.01.2019) надійшло рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0022 від 23.01.2019 «Про затвердження на 2019 рік переліку видів суспільно корисних оплачуваних робіт, які виконуватимуть порушники для відбування адміністративного правопорушення».

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0022 від 23.01.2019 «Про затвердження на 2019 рік переліку видів суспільно корисних оплачуваних робіт, які виконуватимуть порушники для відбування адміністративного правопорушення», відповідно до додатку №1 визначено перелік місць благоустрою (вулиці, цвинтарі, парки, зупинки, тощо), на яких може застосовуватись праця осіб, які відбувають стягнення у виді суспільно корисних робіт, однак цим же рішенням не вказано перелік підприємств (установ, організацій) м. Ізюм - об`єктів для застосування праці осіб, що відбувають вказане стягнення, та видів таких робіт, а відтак неможливо виконати вимоги ст.325-3 КУпАП.

Листом Ізюмського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 29.01.2019 за вих. №24/14/175-19 висловлено пропозицію внести зміни у рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради №0022 від 23.01.2019 та доповнити вказане рішення переліком підприємств, установ, організацій м. Ізюм з метою забезпечення виконання адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

24.04.2019 до Ізюмського МРВ з питань пробації надійшло рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області №0293 від 10.04.2019 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.01.2019 №0022 «Про затвердження на 2019 рік переліку видів суспільно корисних оплачуваних робіт, які виконуватимуть порушники для відбування адміністративного правопорушення».

Зміни, викладені у вказаному рішенні, стосувались лише окремих слів у тексті рішення від 23.01.2019 №0022, проте перелік підприємств і установ міста Ізюм - об`єктів, на яких порушники, притягнуті до адміністративної відповідальності у виді суспільно корисних оплачуваних робіт, будуть відбувати призначене стягнення та видів таких робіт, виконавчим комітетом Ізюмської міської ради визначено так й не було, що не відповідає вищенаведеним приписам діючого законодавства.

Отже, необхідних змін у рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.01.2019 №0022 відповідачем не внесено.

Крім того, на виконання вказівки керівника Ізюмської місцевої прокуратури № 04-24-382 вих. 19 Ізюмська міська рада своїм листом від 15.02.2019 №663 повідомила Ізюмську місцеву прокуратуру, що рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.01.2019 №0022 вважає законним та таким, що не потребує будь-яких змін та доповнень.

З повідомлених позивачем обставин вбачається, що фактично, Ізюмський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області на теперішній час позбавлений можливості виконувати адміністративні стягнення у вигляді суспільно корисних робіт у разі їх призначення судом для мешканців м. Ізюм Харківської області, оскільки до теперішнього часу в порушення вимог ст. 325-1 КУпАП Ізюмською міською радою перелік об`єктів для відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, а саме перелік підприємств та установ міста Ізюм, на яких порушники мають відбувати вказане стягнення, а також видів таких робіт не визначено.

Як наслідок, до теперішнього часу не звернені до виконання 11 постанов судів першої інстанції про накладення адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт відносно правопорушників, притягнутих до адміністративної відповідальності.

Оскільки вказаний факт унеможливлює виконання постанов суду щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, позивач вважає, що Ізюмською міською радою проігноровано виконання обов`язку, передбаченого статтею 325-3 КУпАП. Зазначені обставини зумовили позивача звернутись із означеним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем по справі - Ізюмської міською радою Харківської області - вимоги чинного законодавства не дотримані, оскільки в рішенні виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.01.2019 №0022 «Про затвердження на 2019 рік переліку видів суспільно корисних оплачуваних робіт, які виконуватимуть порушники для відбування адміністративного правопорушення» не зазначені конкретні об`єкти із зазначенням підприємств, установ, організацій, на які направлятимуться правопорушники.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Законом України № 2234-VIII від 07.12.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018. запроваджено новий вид адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Згідно статті 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання тягне за собою виконання суспільно корисних робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 31-1 КУпАП суспільно корисні роботи полягають у виконанні особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, оплачуваних робіт, вид яких та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначає відповідний орган місцевого самоврядування.

Суспільно корисні роботи призначаються районним, районним у місті, міським чи міськрайонним судом (суддею) на строк від ста двадцяти до трьохсот шістдесяти годин і виконуються не більше восьми годин, а неповнолітніми - не більше двох годин на день.

Статтею 325-1 КУпАП визначено, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили.

Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Відповідно до ст.325-3 КУпАП, на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу за місцем виконання порушником суспільно корисних робіт подається:

- погодження з органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт;

- контроль за виконанням порушниками призначених їм робіт;

- своєчасне повідомлення органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про ухилення порушника від виконання суспільно корисних робіт;

- ведення обліку та інформування органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про кількість відпрацьованих порушником годин;

- нарахування плати порушнику за виконання суспільно корисних робіт та перерахування її на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Наказом Міністерства юстиції України 21.03.2013 року за №457/22989 затверджено Порядок виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт (надалі - Порядок).

Відповідно до пунктів 11.1, 11.2, 1.5 Порядку виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації.

Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Щороку на початку року уповноважений орган з питань пробації надсилає запити (додаток 1 до порядку) до органів місцевого самоврядування та власникам підприємств щодо погодження переліку об`єктів, на яких порушники відбуватимуть суспільно корисні роботи, та видів таких робіт.

Пунктом 12.1 Порядку передбачено, що при виконанні постанов суду (судді) про застосування суспільно корисних робіт на уповноважений орган з питань пробації покладаються зокрема погодження з органами місцевого самоврядування та власниками підприємств переліку об`єктів, на яких порушники виконуватимуть суспільно корисні роботи, та видів таких робіт.

Також пунктом 13.1. Порядку визначено, що підставою для виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт є постанова суду (судді), яка набрала законної сили.

Постанова суду (судді) про застосування суспільно корисних робіт уповноваженим органом з питань пробації приводиться до виконання не пізніше десятиденного строку з дня її отримання. Протягом десяти робочих днів порушник повинен бути направлений до відбування суспільно корисних робіт, крім випадків, коли цьому перешкоджають поважні причини (хвороба, відрядження, неотримання виклику тощо) (п. 13.3. Порядку).

Згідно з пунктом 13.15 Порядку відповідно до визначеного переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, уповноважений орган з питань пробації у десятиденний строк з дня отримання постанови суду (судді) видає порушнику направлення (додаток 21 до порядку) на один з цих об`єктів.

З вказаного вбачається, що орган місцевого самоврядування самостійно визначає вид робіт та перелік об`єктів на яких порушники відбуватимуть суспільно корисні роботи, в межах повноважень, наданих Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Чинним законодавством не встановлені види робіт, які можна віднести до суспільно корисних, але визначено, що їх вид встановлює орган місцевого самоврядування.

Це ж саме стосується переліку об`єктів, на яких порушники будуть відбувати адміністративне стягнення. Орган місцевого самоврядування самостійно має їх визначити, але в межах своїх повноважень.

Підпунктом 2 пункту "а" частини 1 статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських, рад належать такі власні (самоврядні) повноваження: сприяння діяльності органів суду, прокуратури, юстиції, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, адвокатури і Державної кримінально-виконавчої служби України.

У зв`язку з чим рішення суду, які приймаються на даний час про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 183-1 КУпАП не можуть бути виконані.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Суд зазначає, що невиконання судових рішень згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також зазначає, що вимогами законодавства передбачається направлення правопорушника саме на підприємство, організацію, в установу, тобто, на конкретно визначений об`єкт.

Згідно із зазначеним Порядку, витяг із наказу (розпорядження), графік (та інші документи при відбутті стягнення) завіряються підписом керівника та печаткою підприємства і не пізніше наступного дня надсилаються до уповноваженого органу з питань пробації, і це є фактом, що підтверджує відбування стягнення порушником та здійснення контролю з боку підприємства за виконанням стягнення. Таким чином, вказані документи не можуть бути надіслані «об`єктом», який не є підприємством, установою, організацією.

Таким чином, з аналізу зазначених приписів чинного законодавства вбачається, що на органи місцеве самоврядування покладено обов`язок визначати конкретні об`єкти, на які направлятимуться правопорушники.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем по справі - Ізюмської міською радою Харківської області - вищенаведені вимоги чинного законодавства не дотримані, оскільки в рішенні виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.01.2019 №0022 «Про затвердження на 2019 рік переліку видів суспільно корисних оплачуваних робіт, які виконуватимуть порушники для відбування адміністративного правопорушення» не зазначені конкретні об`єкти із зазначенням підприємств. установ, організацій, на які направлятимуться правопорушники.

Колегія суддів вважає хибними доводи скаржника щодо відсутності повноваження прокуратури нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у цій категорії справ, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Матеріали справи свідчать, що однією з підстав звернення Першого заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах Державної установи «Центр пробації», є те, що представники Державної установи «Центр пробації» до суду з позовом не зверталися.

Крім того, фактичні обставини справи свідчили про те, що Ізюмська міська рада Харківської області як орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, покладені на неї діючим законодавством, у зв`язку із чим у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судова колегія зазначає, що всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності своєї позиції.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.90 КАС України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також пояснення представників сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на аргументи учасників процесу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року по справі 520/9644/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року по справі № 520/9644/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.І. Сіренко З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 10.03.2020 року