Справа № 120/4407/19-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2020 р. Справа № 120/4407/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-6379-57-У від 13.08.2019 про сплату боргу в сумі 23785,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 24.07.2007 по 09.03.2016 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та займалась підприємницькою діяльністю. Постановою від 15.10.2015 у справі №804/13563/15 Дніпропетровський окружний адміністративний суд припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Позивачці про оскаржувану вимогу стало відомо на стадії виконання постанови державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.11.2019 про відкриття виконавчого провадження на виконання вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.08.2019 № Ф-6379-57У про стягнення боргу у розмірі 23785,08 грн. Вказала, що з 09.03.2016 (набрання законної сили постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/13563/15) не є фізичною особою-підприємцем, тому у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування недоїмки по сплаті єдиного внеску.

Ухвалою суду від 28.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк на усунення недоліків.

09.01.2020 від позивачки надійшли матеріали на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14.01.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання.

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не був внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 у справі №804/13563/15. Крім того, з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок незалежно від отриманого доходу у звітному кварталі, або окремому місяці звітного кварталу. У зв`язку з наявністю заборгованості по єдиному внеску за 2017-2018 роки та 1,2 квартал 2019 року в інтегрованій картці позивача в сумі 23785,08 грн. була сформована вимога про сплату боргу від 13.08.2019 №Ф-6379-57. Вважає спірну вимогу правомірною, у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

ОСОБА_1 з 24.07.2007 зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управління ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець.

Відомості про припинення Державної реєстрації підприємницької діяльності позивача відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні.

Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) за період з 2017 по 2019 позивачу загальним підсумком обліковано заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23785,08 грн., а саме:

за 2017 рік нараховано єдиний внесок від 09.02.2018 на загальну суму 8448 грн.

за 2018 рік загальна сума заборгованості складає 9828,72:

-1 квартал 2018 в сумі 2457,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2018

- 2 квартал 2018 в сумі 2457,18 грн. граничний строк сплати до 19.07.2018

- 3 квартал 2018 в сумі 2457,18 грн. граничний строк сплати до 19.10.2018

- 4 квартал 2018 в сумі 2457, 18 грн. граничний строк сплати до 21.01.2018

за 2019 рік загальна сума заборгованості складає 5508,36 грн.:

-1 квартал 2019 в сумі 2754,18 грн. граничний строк сплати до 19.04.2019

-2 квартал 2019 в сумі 2754,18 грн. граничний строк сплати до 19.07.2019.

На підставі цих облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6379-57у від 13.08.2019 року в сумі 23785,08 грн.

22.11.2019 Головним державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі вимоги № Ф-6379-57У від 13.08.2019 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 60695275.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивачка звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати визначає закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464-VI).

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесені зміни до Закону №2464-VI, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування.

За змістом пункту 3 частини статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).

Таким чином, з 01.01.2017 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання доходу (прибутку). При цьому, фізичні особи-підприємці не звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони одночасно були найманими працівниками у роботодавців, визначених пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI. Єдиний внесок сплачується різними платниками в різних розмірах та з інших правових підстав. Тобто, закон допускає одночасну сплату єдиного внеску як самим застрахованим так і страхувальником.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 N 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200,00 грн.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. (3200.00*12*22 %). Аналогічно вказані правовідносини врегульовано і станом на 2018 та 2019 рік, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на такий рік.

Законом України від 07.12.2017 N 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00х3х22%), поквартально.

Аналогічно відповідно до вимог законодавства, установлено щомісячний розмір заробітної плати з 01 січня 2019 року 4173. Відповідно щоквартальний платіж у 2019 році складає 2754,18 грн. (4173х3х22%).

Як зазначалось вище, статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , зареєстрована 24.07.2007 року як фізична особа - підприємець. На обліку в ГУ ДФС у Дніпропетровській області фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває з 26.04.2007 року та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань відомості про припинення Державної реєстрацію позивачки станом на день розгляду справи відсутні.

Таким чином, позивачка в розумінні норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є платником єдиного соціального внеску, як фізична особа -підприємець та

З наведеного слідує, що в період за який позивачці нараховано єдиний внесок (2017-2019 роки), позивачка перебувала у статусі фізичної особи-підприємця та повинна була сплачувати ЄСВ.

Тож, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 мала статус підприємця, відповідач в автоматичному режимі здійснив нарахування йому ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску за весь період з моменту набрання чинності змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII до ст. 7 Закону №2464-VI.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Абзацом 3 пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі по тексту - Інструкція №449), передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Згідно з абзацом 7 пункту 3 розділу VI Інструкції №449 у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) фізичній особі-підприємцю, в тому числі тій, яка обрала спрощену систему оподаткування, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Оскільки у позивача за 2017-2019 був наявний борг зі сплати єдиного внеску в розмірі 23785,08 грн, доказів сплати такого боргу позивачка не надала, то суд вважає, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області 13.08.2019 правомірно виставило вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6379-57У.

Оцінюючи доводи відповідача про те, що протягом 2017-2019 років та першого і другого кварталу 2019 року позивачка перебувала на обліку як фізична особа-підприємець і її діяльність не була припинена, суд враховує таке.

Постановою від 15.10.2015 у справі №804/13563/15 Дніпропетровський окружний адміністративний суд припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Постанова набрала законної сили 09.03.2016.

Водночас, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача станом на день розгляду справи не здійснений.

Відповідно до частини 8 статті 4 закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV (далі по тексту - Закон №755-IV), (в редакції, чинній на момент нарахування позивачу боргу (недоїмки) фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно з частиною 3 статті 46 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

За змістом частини 1 статті 51 №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача) державний реєстратор у день державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов`язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи - підприємця.

Таким чином, підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку є відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця.

Порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи-підприємця визначений статтею 49 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача).

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Згідно з частиною 5 статті 49 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача) порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством фізичної особи-підприємця, здійснюється за процедурами, встановленими частинами 9-18 статті 47 цього Закону.

Відповідно до частини 9 статті 47 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення про припинення підприємницької діяльності позивача) для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням;

- довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах (обов`язкових платежах);

- довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості.

Таким чином, постанова суду не позбавляє платника податків та зборів статусу підприємця. Для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, в тому числі, за судовим рішенням. Фізична особа-підприємець повинна подати державному реєстратору документи, передбачені частиною 9 статті 47 Закону №755-IV.

Водночас, позивачка не надала доказів того, що вона подавала державному реєстратору вказані документи в період з 09.03.2016 по 03.06.2019.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що в 2017-2019 роках та першому другому кварталі 2019 року позивачка перебувала на обліку як фізична особа-підприємець і її діяльність не була припинена. Тому остання зобов`язана сплатити єдиний внесок відповідно до Закону №2464-VI.

Оскільки за позивачкою зберігався статус фізичної особи-підприємця, з яким Закон №2464-VІ пов`язує обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску, відповідач обґрунтовано сформував позивачці спірну вимогу про сплату боргу.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши письмові та надавши їм відповідну оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю - розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17 А, м. Дніпро, )

Рішення в повному обсязі складено: 12.03.2020 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна