Справа № 461/4942/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 461/4942/19 пров. № А/857/1631/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Винниченка М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, -

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 15:24:18,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 15.05.2018 року № 2051/20900/18.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що факт перевищення ОСОБА_1 встановленого ст. 95 Митного кодексу України строку доставки транспортного засобу до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами. Також позивач всупереч вимогам ст. 192 Митного кодексу України до завершення строку транзиту не звернувся до найближчого митного органу із заявою про неможливість вивезти автомобіль в такий строк. Крім того, позивач не надав доказів наявності підстав для звільнення його від адміністративної відповідальності за вказане порушення. Суд відхилив твердження позивача про те, що його паспортні дані були використані іншими особами без його відома з метою вчинення незаконних операцій щодо перевезення автомобілів через кордон, оскільки на підтвердження цих доводів він не надав жодних доказів, а сам факт звернення до правоохоронних органів про вчинення відносно нього злочину, на думку суду, не підтверджує покликань позивача на наявність обставин непереборної сили, які перешкоджали йому вивезти транспортний засіб. Також позивач звернуся до правоохоронних органів лише 29.08.2018 року, тобто більш, ніж через десять місяців після ввезення транспортного засобу.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржена постанова Львівської митниці ДФС є протиправною та необґрунтованою, оскільки в його діях відсутній склад порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України. ОСОБА_1 наголошує, що він ніколи не ввозив та не вивозив автомобіль Opel Vectra, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Республіка Польща, чи інші автомобілі. Позивач стверджує, що його паспортні дані були використані третіми особами без його відома, з метою вчинення незаконних операцій щодо перевезення автомобілів через кордон. При цьому, він був упевнений, що його паспортні дані використовувались для митного оформлення ввезених невідомою особою споживчих товарів. З цього приводу від звернувся до правоохоронних органів із завоюю про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Посилання суду на ту обставину, що лише 29.08.2018 року, тобто більш, ніж через десять місяців після ввезення транспортного засобу, на думку позивача, є безпідставним, оскільки, як описано вище, йому не було відомо про вказаний автомобіль. З цих же підстав позивач вважає безпідставним посилання суду на те, що всупереч вимогам ст. 192 Митного кодексу України до завершення строку транзиту він не звернувся до найближчого митного органу із заявою про неможливість вивезти автомобіль в такий строк. Також, на переконання позивача, свідченням того, що він не ввозив і не міг ввезти вказаний автомобіль є та обставина, що він отримав водійські права категорії «С», а для керування легковим автомобілем, яким є зазначений вище автомобіль Opel Vectra, необхідна категорія «В», яка у нього відсутня. Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 77, 78 Кодексу адміністративного судочинства України саме відповідач як суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний довести правомірність оскарженої постанови, однак не надав належних і достатніх доказів цього. При цьому, протокольною ухвалою суд визнав обов`язковою явку представника відповідача, однак він в судове засідання не прибув і суд протиправно вирішив справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встанови суд, постановою заступника начальника Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил від 15.05.2018 року № 2051/20900/18 ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність зазначеної постанови, зважаючи на таке.

Як встановив суд з оскарженої постанови та наданих сторонами пояснень і письмових доказів, позивача було притягнуто до відповідальності, зважаючи на таке.

08.10.2017 року ОСОБА_1 через пункт пропуску Шегині-Медика митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ввіз на митну територію України автомобіль марки «Opel Vectra», в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений ст. 95 Митного кодексу України. Згідно з відомостями бази АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, інформація про вивезення з митної території України або поміщення в інший митний режим вказаного автомобіля станом на 28.03.2018 року відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб).

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. До цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 1 ст. 192 Митного кодексу України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до п. п. 2 розділу VIII «Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року № 657, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.10.2012 року за № 1996/21981 (далі Порядок № 657), факт аварії чи дії обставин непереборної сили це часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Проаналізувавши зміст наведених норм законодавства, колегія суддів зазначає, що особа звільняється від відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.

Проте, як правильно зауважив суд першої інстанції, ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 192 Митного кодексу України не звертався до митного органу із повідомленням про неможливість вивезти автомобіль за межі митної території України у встановлений цим Кодексом строк.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що він не ввозив на митну територію України зазначений вище автомобіль Opel Vectra, а його паспортні дані були використані третіми особами без його відома з метою незаконного перевезення автомобілів через кордон, оскільки позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження цих доводів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що 28.09.2018 року з цього приводу він звернувся до правоохоронних органів із завоюю про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), що підтверджується копіями даної заяви, талона-повідомлення про її прийняття та відповіді Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 13.09.2018 року № 7002/55/01-2018, на думку колегії суддів, не підтверджує вказаних обставин, оскільки належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак такого вироку позивач суду не надав.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до пп. 1.1 п. 1 розділу ІІІ «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 року за № 1428/11708, в разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляють уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про знаття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом, що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 року у справі № 308/6260/17.

Зважаючи викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними та не бере до уваги доводи позивача про те, що йому видано посвідчення водія категорії «С», а для керування легковим автомобілем, яким є зазначений вище автомобіль Opel Vectra, необхідна категорія «В», яка у нього відсутня. Також відсутність у посвідченні водія ОСОБА_1 категорії «В» не є достатнім та безумовним доказом того, що позивач фактично не керував і не міг керувати цим автомобілем.

Крім того, колегія суддів враховує, що, як встановлено із змісту наявних в матеріалах справи письмових доказів, а саме відповіді Львівської митниці ДФС від 13.06.2019 року № 220/796/13-70-20/38 на адвокатський запит представника позивача та заяви (повідомлення) від 29.08.2018 року про кримінальне правопорушення, в протоколі про порушення митних правил від 28.03.2018 року № 2051/20900/18, на підставі якого була винесена оскаржувана постанова, ОСОБА_1 вказав, що зауважень до протоколу немає. Вказану обставину позивач також не заперечив під час судового розгляду справи.

Вказана обставина також підтверджує, що позивачу було відомо про факт оформлення на його ім`я в режимі транзиту зазначеного вище автомобіля, проте із заявою про кримінальне правопорушення з цього приводу він звернувся до правоохоронних органів лише 29.08.2018 року.

Щодо посилання позивача на те, що суд першої інстанції визнав обов`язковою явку представника Львівської митниці ДФС, але розглянув і вирішив справу за його відсутності, колегія суддів зазначає, що дана обставина жодним чином не впливає на законність та/чи обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також позивач в апеляційній скарзі не навів жодних пояснень, які саме відомості, без яких неможливо було вирішити справу, представник відповідача міг чи повинен був повідомити особисто в судовому засіданні. При цьому, колегія суддів враховує, що Львівська митниця ДФС подала письмовий відзив на позовну заяву, в якому виклала свої заперечення вимог та доводів ОСОБА_1 .

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що постанова Львівської митниці ДФС у справі про порушення митних правил від 15.05.2018 року № 2051/20900/18 є правомірно та мотивованою, а тому відсутні підстави для її скасування.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 11 листопада 2019 року у справі 461/4942/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року

У зв`язку із перебуванням судді Гудима Л.Я. згідно з наказом голови суду від 20.02.2020 року № 78-к/тм у відпустці в період з 28.02.2020 року до 09.03.2020 року, постанова, повний тест якої складено 06.03.2020 року, надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень 10.03.2020 року.