Справа № 214/3820/19
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/3820/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Кривому Розі, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці Державної фіскальної служби - Волокітіна Євгена Петровича, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0219/80700/19 від 14.05.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що постановою відповідача його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Однак, позивач вважає дану постанову необґрунтованою, такою що не відповідає нормам МК України, КУпАП та винесеною суб`єктом владних повноважень з порушенням вимог ст. 498 МК України, ст.247 КУпАП. Так, за змістом оскаржуваної постанови передбачено, що згідно даних Автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), що функціонують у ДФС України, 23.06.2013 року на територію України, в митному режимі «транзит», позивачем було ввезено автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційним номер НОМЕР_1 . Відповідно до вимог ст.ст.93,102 МК України позивач повинен був вивезти вказаний транспортний засіб з митної території України у строк до 03.07.2013 року, чого зроблено не було. Позивач зазначає, що порушення строків доставки транспортних засобів до органу доходів і зборів призначення, відповідальність за що передбачено ч. 3 ст. 470 МК України, законодавець не відносив до триваючих правопорушень. Також позивач звертає увагу на те, що факт порушення ним вимог ст. 95 МК України, з об`єктивної точки зору, митному органу був відомий ще у 2013 році, так як 23.06.2013 року позивач перетинав державний кордон України та ввозив автомобіль на митну територію України через офіційний пункт пропуску Чопської митниці із проходженням усіх відповідних прикордонних та митних формальностей. З огляду на зазначене вказує, що вчинення правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 470 МК України фактично відбулось 14.07.2013 року, так як ввезення авто відбулось 23.06.2013 року + десять днів, передбачених ст. 95 МК України + десять днів перевищення строку «транзиту» за диспозицією ч. 3 ст. 470 МК України = 13.07.2013 року. За редакцією ч. 1 ст. 467 МК України у 2013 році, можливість накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил було можливим не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення. Таким чином, строк для накладення на позивача адміністративного стягнення, за його думкою, минув 14.01.2014 року.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Разом з тим, на позовних вимогах наполягав та просив їх повністю задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Разом з тим, від в.о. начальника Харківської митниці ДФС А.Танцерова надійшов до суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що висновки, викладені в оскаржуваній постанові, відповідають фактичним обставинам справи, оскільки провадження у справі проведено повно та об`єктивно, матеріалами справи доведено вину та наявність у діях позивача ознак порушення митних правил за ч. 3 ст. 470 МК України. В обґрунтування своєї правової позиції послався на вимоги норм ст.ст.4,90,93,95,102,470,526 МК України. Звертав увагу суду на те, що вчинене адміністративне правопорушення позивачем є триваючим. Зауважував, що не дивлячись на те, що Митний кодекс України не містить поняття триваючого правопорушення, в теорії адміністративного права триваючим визнаються правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов`язок, або виконує його не повністю або неналежним чином. При цьому послався на аналогічну позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 04.09.2018 року по справі К/9901/4494/17, де зазначається, що порушення обов`язку щодо вивезення транспортного засобу за межі митної території України протягом встановленого законом строку є триваючим.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, суд приходить до наступних висновків.

Так, постановою в справі про порушення митних правил №0219/80700/19 від 14.05.2019 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що згідно даних Автоматизованої системи митного оформлення (АСМО) «Інспектор» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), що функціонують у ДФС України, 23.06.2013 року на територію України, в митному режимі «транзит», позивачем було ввезено автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційним номер НОМЕР_1 . Відповідно до вимог ст.ст.93,102 МК України позивач повинен був вивезти вказаний транспортний засіб з митної території України у строк до 03.07.2013 року, чого зроблено не було.

Статтею 466 МК України передбачено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України. Додержання органами доходів і зборів вимог закону в разі застосування адміністративних стягнень за порушення митних правил забезпечується здійсненням систематичного контролю з боку органів вищого рівня та їх посадових осіб, правом оскарження постанов у справах про порушення митних правил та іншими заходами, передбаченими законодавством України.

Згідно ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 24 МК України, кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Статтею 90 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. За ч. 1 ст. 95 МК України строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту становлять 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). Частиною 3 ст. 470 МК України встановлено відповідальність за перевищення встановлених ст. 95 МК України строків доставки транспортних засобів до органу доходів і зборів призначення (більше ніж на десять діб), у вигляді накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (8500 грн.).

Частина 1 ст. 467 МК України в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, передбачала, якщо справи про порушення митних правил відповідно до ст. 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені ст.ст.469,477-481,485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.

Разом з тим, МК України не містить визначення поняття триваючого правопорушення.

Проте, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з певної протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Перевищення позивачем строку транзитного перевезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, було виявлене відповідачем 25.01.2019 року під час проведення митних процедур, коли цього ж дня, приблизно о 21 год. 07 хв., до зони митного контролю пункту пропуску «Гоптівка» митного поста «Щербаківка» Харківської митниці ДФС у напрямку руху з України до РФ заїхав ввезений позивачем автомобіль марки «BMW 318i», реєстраційним номер НОМЕР_1 , під його ж керуванням, у зв`язку з чим було складено протокол про порушення позивачем митних правил №0219/80700/19 за ч. 3 ст. 470 МК України.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються невиконанням встановленого приписами МК України обов`язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, внаслідок порушення свого обов`язку щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановленого ч. 1 ст. 95 МК України, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Таким чином, оскаржувана позивачем постанова в справі про порушення митних правил №0219/80700/19 від 14.05.2019 року була прийнята відповідачем у межах встановленого частиною першою статті 467 МК України шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Доводи позивача про те, що перебіг строку, передбаченого ст. 467 МК України, слід відраховувати від дати, коли минув десятиденний строк, передбачений ст. 95 МК України, тобто з дати, коли почалось порушення, суд вважає безпідставними, оскільки ст. 467 МК України пов`язує початок перебігу такого строку саме з датою виявлення порушення.

Вказане також відповідає висновкам щодо застосування положень ч. 1 ст. 467 МК України, викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 28.02.2019 року по справі №686/14053/16-а та від 28.01.2019 року по справі №369/2966/17.

Частина 5 ст. 242 КАС України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на якихґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.2,72,77, ч.4 ст.229, ст.ст.241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Харківської митниці Державної фіскальної служби - Волокітіна Євгена Петровича, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил №0219/80700/19 від 14.05.2019 року, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Попов