Справа № 640/4692/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрівська Н.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Справа № 640/4692/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Гаврилюка А.В.,

представника відповідача Корнейчука О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд»

до Офісу великих платників податків

Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2018 №№, , , , .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що операції позивача з СГ ТОВ «Урожай» підтверджуються всіма необхідними первинними документами та є реальними, а доводи податкового органу засновані на припущеннях, що контролюючим органом не досліджувалися належним чином саме операції позивача з вказаним контрагентом, а вивчався лише ланцюг правовідносин.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, стверджуючи, що в даному випадку неможливо ідентифікувати осіб, які підписали видаткові та податкові накладні від імені позивача, що до перевірки не було надано довіреностей на отримання ТМЦ та оборотно-сальдових відомостей.

Крім того, апелянт посилається на наявність кримінальних проваджень, порушених у відношенні контрагентів контрагента позивача, а також наполягаючи на тому, що директор СГ ТОВ «Урожай» заперечував наявність правовідносин між цим товариством і позивачем.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та наполягає на тому, що доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, що вчинення операцій між ним та СГ ТОВ «Урожай», а також подальший рух товару, підтверджується всіма необхідними первинними документами, що перед початком правовідносин з вказаним контрагентом ТОВ «Сільпо-Фуд» перевіряло його документи та проявило обачність.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 витребувано додаткові докази у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (далі - ТОВ «Сільпо-Фуд») () є юридичною особою, платником ПДВ та перебуває на обліку в Офісі ВПП ДФС.

Видами економічної діяльності позивача за КВЕД, зокрема, є: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Між ТОВ «Сільпо-Фуд» (покупець) і СГ ТОВ «Урожай» (постачальник) було укладено договір поставки від 01.08.2017 № 01/08/17/ФО32, за умовами якого Постачальник зобов`язується здійснити поставку товару, а покупець - прийняти та оплатити поставлений йому товар.

У вказаному договорі сторони, крім іншого, погодили, що кількість та якість товару, графік поставки, місце поставки та інші умови поставки окремої партії товару визначається сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.2 договору).

У п.п. 7.1, 7.3 договору сторони передбачили, що розрахунки здійснюються Покупцем за кожну партію поставленого Товару. Перерахування грошових коштів здійснюється на поточний рахунок постачальника вказаний у Договорі.

Умови оплати Товару та ціна визначається Сторонами в Специфікаціях. Протягом передбаченого строку оплати Товар може оплачуватися частинами.

Товарність операцій позивача та його контрагента за вказаним договором поставки підтверджується специфікаціями №№ 1, 2, 3, 4, 5 відповідно до яких поставлено пшеницю 5-го та/або 6-го класу українського походження, врожаю 2017 року та кукурудзу 3-го класу українського походження, врожаю 2017 року; видатковими накладними від 31.08.2017 №№ 86, 87, від 30.09.2017 №№ 101, 99, від 15.10.2017 № 115, від 16.10.2017 № 121, від 17.10.2017 № 122; податковими накладними від 31.08.2017 та від 30.09.2017 №№ 17, 18, 19, від 15.10.2017 № 3, від 16.10.2017 № 4, від 17.10.2017 № 5; картками аналізу зерна; складськими квитанціями на зерно.

При цьому, у зазначених специфікацій базисна умова постачання товару: EXW (відповідно до Инкотерм 2010) - EXW Одеський морський торгівельний порт зерновий/зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл».

Зберігання поставленого товару на зерновому складі підтверджується договором про надання послуг від 01.08.2017 № 010817/ОК12 з додатковою угодою до нього, який укладено в м. Одесі між ТОВ «Сільпо-Фуд» і ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл», актами надання послуг від 12.10.2017 № 223, від 24.10.2017 № 225, від 28.11.2017 № 313, від 07.12.2017 № 317; платіжними дорученнями від 24.11.2017 № 4188807, від 17.01.2018 №№ 4275589, 4275587.

В подальшому товар, придбаний у СГ ТОВ «Урожай» реалізовано.

Для здійснення реалізації товару позивачем було укладено з ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл» (Комісіонер) договір комісії від 01.08.2017 № К0108-2 з додатковими угодами, згідно з яким комісіонер зобов`язується на умовах визначених цим Договором, за дорученням комітента, за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу продукції Комітента, в асортименті та за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а також вчинити інші дії пов`язані з відправкою товарів на експорт.

На виконання умов зазначеного договору комісії позивачем надано копії специфікацій, рахунків на оплату, актів надання послуг, актів прийому-передачі товару на комісію, платіжних доручень, звітів комісіонера.

Крім того, для здійснення реалізації товару позивачем було укладено договір комісії від 01.08.2017 № К0108-2 з ТОВ «Підприємство «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» (Комісіонер), згідно з умовами якого комісіонер зобов`язується на умовах визначених цим Договором, за дорученням комітента, за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один або кілька правочинів щодо продажу продукції Комітента, в асортименті та за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а також вчинити інші дії пов`язані з відправкою товарів на експорт.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору комісії, позивачем надано копії: специфікацій, актів надання послуг, рахунків на оплату, платіжних доручень, актів прийому-передачі товару на комісію, вантажно митних декларацій, звітів комісіонера.

Станом на час виконання договірних правовідносин сторони були зареєстровані платниками ПДВ.

Офісом ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Сільпо-Фуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до державного бюджету України по операціях з ТОВ «Урожай» за період з 01.08.2017 по 31.10.2017, з відповідним відображенням їх у податковій звітності з ПДВ та податку на прибуток підприємств, за результатами якої складено акт від 08.11.2018 № 3430/28-10-44-01/40720198.

У висновках вказаного акта перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем:

1) пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування за 2017 рік в сумі 130799897,00 грн, занижено податок на прибуток за 2017 рік в сумі 31205539,00 грн;

2) пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 22133394,00 грн, завищено від`ємне значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 16725006,00 грн.

Зазначені висновки контролюючого органу вмотивовані тим, що згідно проведеного аналізу СГ ТОВ «Урожай» відповідно даних Єдиного реєстру податкових накладних та отриманої податкової інформації не можливо встановити джерело походження товару (не простежується ланцюг подальшого придбання товару). Відповідно даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Мрія-К», документально оформило податкові накладні на СГ ТОВ «Урожай», який в подальшому документально відобразив реалізацію товару на ТОВ «Сільпо-Фуд», походження якого не можливо встановити (відбувається обрив ланцюга, встановити виробника не можливо) та здійснювало придбання товару, походження якого не можливо встановити. Відповідно отриманих документів від ТОВ «Сільпо-Фуд» неможливо підтвердити фінансово-господарську діяльність щодо придбання товару/послуг у СГ ТОВ «Урожай» (документи надані не в повному обсязі, а ті що надані оформлені з порушеннями). На думку відповідача, сам факт наявності у ТОВ «Сільпо-Фуд» податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту. Отже, товари оприбутковані ТОВ «Сільпо-Фуд» в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 не могли бути отримані від СГ ТОВ «Урожай», а отримувались від невстановлених осіб, від невідомих джерел придбання, що не надає можливості підтвердити фактичний розмір понесених витрат.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 04.12.2018:

1) № , яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 16725006,00 грн.;

2) № , яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ в сумі 22133394,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції 5533349,00 грн.;

3) № , яким позивачу збільшено суму грошове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 31205539,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції 15602770,00 грн.;

4) № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 130799897,00 грн.;

5) № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 510,00 грн.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 ПК України).

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону №996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ, а також формування ним відповідного від`ємного значення, належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність операцій позивача з СГ ТОВ «Урожай» підтверджується відповідними первинними документами, а саме: специфікаціями, видатковими та податковими накладними, розрахунки між сторонами підтверджені банківськими документами.

Крім того, позивачем обґрунтовано та підтверджено факт зберігання товару (пшениці та кукурудзи) на зерновому складі та його подальшу реалізацію, що в сукупності з усіма обставинами справи підтверджує наявність господарської мети вчинення операцій з вказаним контрагентом та відповідний економічний результат їх вчинення.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача із зазначеним контрагентом підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, то колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що в даному випадку неможливо ідентифікувати осіб, які підписали видаткові та податкові накладні від імені позивача, що до перевірки не було надано довіреностей на отримання ТМЦ та оборотно-сальдових відомостей, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що наданих позивачем документів, зокрема й поданих контролюючому органу в ході перевірки, у їх сукупності достатньо для підтвердження товарності відповідних операцій. У свою чергу, наведені твердження апелянта засновуються виключно на зайвому формалізмі та не свідчать про поверхневе та необ`єктивне дослідження сутності та змісту спірних операцій та сформованих за ними показників податкової звітності позивача.

При цьому, певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних документів та не позбавляють платника права на податкові пільги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 804/79/15.

Посилання апелянта на наявність кримінальних проваджень, порушених у відношенні контрагентів контрагента позивача, а також твердження про те, що директор СГ ТОВ «Урожай» заперечував наявність правовідносин між цим товариством і позивачем, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано відповідного вироку суду, який би встановлював фіктивність спірних операцій та/або діяльності вказаного товариства.

Крім того, апелянтом не доведено, що між позивачем та зазначеним контрагентом мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на формальне оформлення господарських операцій без їх фактичного вчинення для отримання податкових вигід.

Разом з тим, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 по справі № 814/3520/13-а, а також є сталою у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (2009 рік, заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Доводи представника апелянта про те, що позивачем під час перевірки не було надано всіх первинних та бухгалтерських документів, які б підтверджували спірні операції, зокрема довіреностей на отримання ТМЦ та оборотно-сальдових відомостей, спростовуються матеріалами справи, у тому числі безпосередньо актом перевірки, складеним самим же відповідачем, в якому такі документи вказані як наявні у позивача під час перевірки.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апелянтом не доведено правомірності прийняття спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень від 04.12.2018 №№, , , , .

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (стаття 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.03.2020.

Головуючий суддя

Судді: