Справа № 1.380.2019.005739
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005739
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Редкевич О. Р.,

представника позивача Кохана А.В.,

представника відповідача Сахмана П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом приватного підприємства «Оліяр» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного підприємства «Оліяр» , місцезнаходження: 81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани (далі - позивач; ПП «Оліяр») до Офісу великих платників податків ДФС , місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул.Дегтярівська, 11г (далі - відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2017 № та № в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 1540279,44 грн.

Ухвалою від 11.11.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 26.12.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарські відносини між позивачем та його контрагентом підтверджені первинними документами, що свідчить про реальний їх характер. Крім цього, продукція, придбана ТзОВ «Олія+О» не вплинула на податковий облік позивача. Твердження відповідача про відсутність у ТзОВ «Олія+О» трудових та інших матеріальних ресурсів спростовується інформацією з узагальненої податкової інформації. До того ж, період господарської діяльності позивача за вересень - грудень 2016 року був предметом планової документальної виїзної перевірки, за результатами якої не встановлено неправомірність формування позивачем податкового кредиту за наслідками співпраці ТзОВ «Олія+О» з контрагентами.

05.12.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що незначна кількість працівників свідчить про неможливість виконання операцій з постачання товарів та надання послуг. Не простежується ланцюг придбання ТМЦ реалізованих ТзОВ «Олія+О» - не виявлено виробника. Крім цього, у кримінальному провадженні № 0000036 встановлено фактичні дані, що свідчать про наявність ознак фіктивності ТзОВ «Конкордвест». Представник відповідача також вказав, що ТзОВ «Олія+О» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту. Сам факт надання в ході проведення перевірки позивача податковому органу всіх належним чином оформлених документів з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання, коли податковим органом встановлено, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 14.07.2017 № 175 та № 176, виданих Львівським управлінням Офісу ВПП ДФС, наказу від 12.07.2017 № 1525 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Оліяр» Офісу ВПП ДФС, відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт від 31.07.2017 № 144/28-10-48-17/32461721 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Оліяр» з питань господарських відносин з ТзОВ «Олія+О» за вересень, жовтень, листопад 2016 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг) від вказаного контрагента, та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства» (далі - акт перевірки від 31.07.2017)

У вказаному акті зафіксовано порушення ПП «Оліяр» п. 198.1, п. 198.3, п.198.6, ст. 198 Податкового кодексу України (завищено податковий кредит з ПДВ на загальну суму 1617015,74 грн., в т.ч. за вересень 2016 року в сумі 342015,74 грн., за грудень 2016 року в сумі 1275000,00 грн., що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за грудень 2016 року в сумі 1617015,74 грн.) та положення (стандарти) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, п. п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, ст. 135 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2016 рік на 109097 грн.

На підставі акта від 31.07.2017 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 10.08.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 163646,00 грн., від 10.08.2017 № , яким зафіксовано завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1617015,74 грн.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень вказаного Кодексу. Базою оподаткування цим податком відповідно до п.135.1. ст.135 ПК України є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 вказаного Кодексу з урахуванням положень вказаного Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною ст. 136 вказаного Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі ст. 135 вказаного Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (далі - Положення № 290).

Відповідно до пунктів 5, 7 Положення № 290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте, такі критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Пунктом 21 Положення № 290 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК України. Згідно з пунктом 44.1 вказаної статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 996-XIV).

Стаття 1 Закону України № 996-XIV дає визначення термінам:

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Поряд з цим, згідно абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 вказаного Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з п. 201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог вказаного Положення.

Пункт 2 вказаного Положення передбачає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Суд встановив, що між ПП «Оліяр» (покупець) та ТзОВ «Олія+О» (постачальник) укладено договір поставки від 14.09.16 №7ШС/1409-01, згідно з умовами якого ТзОВ «Олія+О» зобов`язується поставити ріпак врожаю 2016 року в обсягах, що визначені у специфікаціях від 14.09.16 № 1, від 21.09.16 №2, які є додатковою угодою до вказаного договору.

Відповідно до п.2.2. вказаного договору товар постачається покупцеві за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, вул. Шашкевича, 36 на умовах СРТ згідно з правилами Інкотермс-2010.

Відповідно до правил Інкотермс-2010 постачання на умовах CPT (CARRIAGE PAID TO (... named place of destination) фрахт/перевезення оплачено до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до вказаного, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вказаний спосіб.

Таким чином, відповідальною особою за перевезення вантажу до місця призначення є ТзОВ «Олія+О».

Факт транспортування товару до місця його розвантаження: с.Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область підтверджується товарно-транспортними накладними від 16.09.16 № 11, від 17.09.16 № 12, від 20.09.16 № 13, від 22.09.16 № 14 від 24.09.16 № 15.

Факт поставки ТзОВ «Олія+О» вантажу та його прийняття ПП «Оліяр» підтверджується накладними від 16.09.16 № 1, від 17.09.16 № 2, від 20.09.16 № 3, від 22.09.16 № 4, від 24.09.16 № 5.

Крім цього, якість фактично поставленого товару у кількості, зазначена в накладних, підтверджується посвідченнями якості від 16.09.16, від 17.09.16, від 21.09.16, від 22.09.16, від 24.09.16, виданими лабораторією ПП «Оліяр».

Підтвердженням відображення ПП «Оліяр» господарських операцій з ТзОВ «Олія+О» у податковому обліку є податкові накладні, що виписані ТзОВ «Олія+О» та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 16.09.16 № 1 з розрахунком коригування кількісних і вартісних показників від 16.09.2016 року № 1, від 17.09.16 № 2, від 20.09.16 № 3, від 30.09.16 № 4.

Суд зазначає, що вказані податкові накладні не мають жодних недоліків, порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними включені ТзОВ «Олія+О» в податкове зобов`язання відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації, що сторонами не заперечується.

Оплата за придбану продукцію підтверджується платіжними дорученнями від 16.09.16 №4384, від 19.09.16 № 699, від 21.09.16 № 4478, від 23.09.16 № 4537, від 26.09.16 № 710.

Суд також встановив, що між ПП «Оліяр» (покупець) та ТзОВ «Олія+О» (постачальник) укладено договір поставки від 19.10.16 №КЮ/1910-01, згідно з умовами якого ТзОВ «Олія+О» зобов`язується поставити соняшник врожаю 2016 року в обсягах, що визначені у специфікації від 19.10.16 № 1, яка є невід`ємною частиною договору поставки від 19.10.16 №КЮ/1910-01.

Відповідно до п.2.2. вказаного договору товар постачається покупцеві за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани, вул. Шашкевича, 36 на умовах СРТ згідно з правилами Інкотермс-2010.

Відповідно до правил Інкотермс-2010 постачання на умовах CPT (CARRIAGE PAID TO (... named place of destination) фрахт/перевезення оплачено до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вказаний спосіб.

Таким чином, відповідальною особою за перевезення вантажу до місця призначення є ТзОВ «Олія+О».

Факт транспортування товару до місця його розвантаження: с.Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область підтверджується товарно-транспортними накладними від 25.10.16 №№ 16, 17, 18, 19, 21, від 26.10.16 №№ 22, 23, від 27.10.16 №№ 24, 25, від 28.10.16 №№ 26, 27, 28, 29, від 31.10.16 №№ 30, 31, від 08.11.16 №№ 32, 33, від 23.11.16 №№ 36, 37, від 25.11.16 №№ 38, 39, 40.

Факт поставки ТзОВ «Олія+О» вантажу та його прийняття ПП «Оліяр» підтверджується належним чином оформленими накладними від 25.10.16 №№ 1, 2, від 26.10.16 № 3, від 27.10.16 № 4, від 28.10.16 № 5. від 31.10.16 № 6, 08.11.16 № 1, від 23.11.16 №3, від 25.11.16 №4.

Крім цього, якість фактично поставленого товару у кількості, зазначена в накладних, підтверджується посвідченнями якості від 25.10.16, від 26.10.16, від 28.10.16, від 29.10.16, від 31.10.16, від 08.11.16, від 24.11.16, від 25.11.16, від 26.11.16, виданими лабораторією ПП «Оліяр».

Підтвердженням відображення ПП «Оліяр» господарських операцій з ТзОВ «Олія+О» у податковому обліку є податкові накладні, що виписані ТзОВ «Олія+О» та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 21.10.16 № 1, 27.10.16 № 2, від 30.11.16 № 1.

Суд зазначає, що вказані податкові накладні не мають жодних недоліків, порядок їх заповнення відповідає чинному законодавству. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними включені ТзОВ «Олія+О» в податкове зобов`язання відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації, що сторонами не заперечується.

Оплата за придбану продукцію на умовах передоплати на загальну суму 7 650 000 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 1 275 000 грн. підтверджується платіжними дорученнями від 21.10.16 № 5076, від 27.10.16 № 2452, від 03.11.16 № 5332.

Виходячи з наведеного, враховуючи належним чином складені первинні документи, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей між ПП «Оліяр» та ТзОВ «Олія+О», суд вважає, що позивач правомірно відніс відповідні суми до податкового кредиту з податку на додану вартість.

Надаючи оцінку аргументам представника відповідача про те, що відсутність господарських операцій між ПП «Оліяр» та ТзОВ «Олія+О» щодо придбання ріпаку та соняшнику підтверджується узагальненою податковою інформацією ГУ ДФС у Хмельницькій області від 03.04.17 № 4297/7/22-01-14-06-10, за змістом якої згідно з автоматизованими інформаційними системами ДФС України та податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, не простежується ланцюг придбання товарно-матеріальних цінностей (соняшнику, ріпаку, соя), реалізованих ТзОВ «Олія+О» на адресу ПП «Оліяр», не виявлено їх виробника, суд зазначає наступне.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таким чином, оскільки відповідач не навів доказів, які б свідчили про обізнаність позивача щодо такої можливої неправомірної поведінки ТзОВ «Олія+О» та злагодженість дій між ними, то такі доводи представника відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а.

Щодо аргументів відповідача про те, що у кримінальному провадженні №0000036 встановлено фактичні дані, що свідчать про наявність ознак фіктивності ТзОВ «Конкордвест» контрагента ТзОВ «Олія+О», суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

Доводи представника відповідача про відсутність у ТзОВ «Олія+О» трудових та інших матеріальних ресурсів, необхідних для виконання господарських операцій суд відхиляє, оскільки це не виключає можливості реального виконання таким контрагентом господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, бо залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Суд зауважує, що в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність трудових ресурсів, складських приміщень, виробничих потужностей, транспортних засобів у контрагентів і відносити понесені витрати на придбання товару та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постанові від 07.08.2018 у справі №808/760/16.

Суд зазначає, що відповідач не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які б могли спростувати фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, або свідчили б про те, що відомості, які містяться у первинних документах є неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та ТзОВ «Олія+О» підтверджені належними первинними документами, а тому відповідач безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення від 10.08.2017 № , яким зафіксував завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1540279,44 грн, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.08.2017 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 163646,00грн., то фактичною підставою для його прийняття слугувало не підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Олія+О».

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.08.2017 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 163646,00грн прийняте безпідставно, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДФС України на користь ПП «Оліяр» необхідно стягнути судовий збір в розмірі 19210,00 грн., сплачений згідно з квитанцією від 29.10.2019 № 56319736.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.08.2017 № та № в частині завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 1540279,44 грн.

Стягнути з Офісу великих платників податків ДФС , місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Оліяр» , місцезнаходження: 81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани судовий збір в розмірі 19210,00 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять)грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 10 березня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик