Справа № 821/2138/15-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

10 березня 2020 р. м. ХерсонСправа № 821/2138/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на посаді,

встановив:

10 липня 2015 року ОСОБА_1 ( надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генеральної Прокуратури України ( надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо видання наказу №21дк від 02.06.2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- скасувати наказ Генеральної Прокуратури України №21дк від 02.06.2015 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади та позбавлення класного чину "радник юстиції";

- поновити на посаді прокурора Генічеського району Херсонської області та у класному чині "радник юстиції".

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду у складі головуючої судді Дубрвної В.А. від 10 грудня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду у зв`язку з повторною не явкою позивача у судове засідання на підставі пункту 4 частини 1 статі 155 КАС України ( в редакції, чинній до 15.12.2017 року).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року (т. 1 а.с. 197), з урахуванням ухвали цього ж суду від 18.09.2017 року про виправлення описок та помилок, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року залишена без розгляду, а апеляційне провадження закрито.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 11.12.2019 року про виправлення описок, скасована ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2017 року, а справа направлена до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у справі № 821/2138/15-а скасована, справу № 821/2138/15-а передано до Херсонського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Херсонського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року справу № 821/2138/15-а передано судді Дубровній В.А.

Ухвалою суду від 15.02.2020 року продовжено розгляд справи, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 12 березня 2020 р. о 10:30 год.

Як встановлено судом, 03 березня 2020 року позивачем подано до суду заяву про відвід судді Дубровній В.А., яка вмотивована тим, що на теперішній час у Брикова М.В. існують сумніви щодо неупередженості та об`єктивності головуючої судді Дубровної В.А. у зв`язку з тим, що ухвала головуючої судді Дубровною В.А. від 10.12.2015 р. про залишення без розгляду позовної заяви була скасована ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року, що свідчить про можливу недостатню неупередженість та об`єктивність судді під час розгляду даної справи. При цьому, позивач вказує, що через вищевказану ухвалу судді Дубровної В.А. 10.12.2015 р., яка перешкоджала подальшому розгляду справи, він був вимушений більше чотирьох років чекати розгляду його апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду від 10.12.2015 р., чим був позбавлений права на судовий захист своїх порушених прав. За таких обставин та враховуючи позиції Європейського суду з прав людини Бриков М.В. вважає, що головуюча суддя Дубровна В.А. проявила до нього упередженість у грудні 2015 року та може проявити упередженість та необ`єктивність в подальшому, у зв`язку з чим у нього відсутня довіра до даного складу суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу.

При цьому, частиною 11 статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно.

У зв`язку з перебуванням судді Дубровної В.А. у період з 01.03.2020 р. по 06.03.2020 р. включно у відрядженні та враховуючи, що з 07.03.2020 року по 09.03.2020 року включно є вихідними та святковими днями питання щодо вирішення заявленого відводу вирішено судом 10.03.2020 р.

За приписами пункту 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - це розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву про відвід судді Дубровної В.А. у даній справі в порядку письмового провадження.

Питання щодо відводу судді та порядок вирішення заявленого відводу регламентовано статтями 39-40 КАС України.

Відповідно до частини 3 ст. 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали суду від 15.02.2020 р. про продовження розгляду справи позивач отримав 25.02.2020 р., а тому вказана заява є такою, що подана у встановлений законом строк та підлягає розгляду по суті.

Перевіривши наведені ОСОБА_1 на обґрунтування заяви про відвід судді доводи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Тобто, головна мета відводу - гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

У рішенні від 9 листопада 2006 року в справі "Білуха проти України" ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52).

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про відвід судді Дубровній В.А., позивач вважає недопустимою в подальшому її участь у розгляді даної справи, оскільки винесена суддею ухвала про залишення позову без розгляду скасована судом апеляційної інстанції.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови "Про незалежність судової влади" № 8 від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії" та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України".

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Аналізуючи доводи заявленого відводу судді, суд вважає, що заявник не навів обґрунтованості сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді, а обставини, які викладені у заяві про відвід, не свідчать про упередженість або певну зацікавленість судді у наслідках розгляду цієї справи чи про необ`єктивне ставлення до позивача у справі.

За вказаних обставин, судом не встановлено підстав, передбачених ст.ст. 36, 37 КАС України, які б перешкоджали судді Дубровній В.А. брати участь у розгляді цієї справи чи свідчили про неупередженість, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про відвід судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 КАС України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Враховуючи, що заява про відвід судді надійшла раніше, ніж за три робочі дні до судового засідання, призначеного на 12.03.2020 р., а суд, який розглядає справу, дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тому заява позивача підлягає передачі до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) для здійснення автоматизованого розподілу з метою визначення судді.

Керуючись ст. 31, 40, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дубровній В.А. від 03.03.2020 р. за вх. № 3427/20 передати до відділу документального забезпечення і діловодства (канцелярії суду) для здійснення автоматизованого розподілу, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Дубровна