Справа № 520/9849/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 р. Справа № 520/9849/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків по справі № 520/9849/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Позивач, громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області (далі по тексту УДМС в Чернігівській області, відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області (далі по тексту ГУ ДМС у Харківській області), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області № 15-Д від 27.08.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що отримала дозвіл на імміграцію відповідно до рішення ВГІРФО ГУМВС України в Чернігівській області як мати іммігранта, однак 27.08.2019 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення про скасування позивачу вказаного дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". Вважає зазначене рішення противоправним, незаконним і необґрунтованим, оскільки порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 520/9849/19, прийнятим в порядку спрощеного провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області № 15-Д від 27.08.2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області (вул. Шевченка, буд. 51-А,м. Чернігів,14000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 520/9849/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що обов`язковою умовою для надання дозволу на імміграцію в Україні з підстави батьківства (материнства) громадянина України (п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію») є надання заявником копії документу, що засвідчують його родинні стосунки з громадянином України. Однак, матеріали справи позивачки ОСОБА_1 не містять довідки про реєстрацію її дитини громадянином України, що свідчить про відсутність підстав для надання позивачці дозволу на імміграцію, передбачених п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (як матері іммігранта). Згодом позивачкою було надано копію довідки № 171 від 18.12.2012 про реєстрацію її дитини громадянином України. Однак, в результаті перевірки законності підстав видачі вказаної довідки № 171 від 18.12.2012 було встановлено, що згідно із журналом обліку таких довідок за відповідний період (заведений 29.08.2008) вказана довідка Управлінням ДМС України в Чернігівській області не видавалась. Враховуючи викладене, стверджує, що позивачці було видано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі підроблених або неправдивих відомостей щодо родинних стосунків з громадянином України, а тому у відповідача були наявні підстави для скасування позивачці дозволу на імміграцію в Україну, передбачені пунктом 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2013 громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області надано дозвіл на імміграцію в Україну та 08.01.2013 позивачку документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.01.2013, строком дії безстроково (а.с.57,60). Підставою для набуття дозволу на імміграцію вказано п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію».

З 20.03.2013 позивачка зареєстрована в м. Харкові за адресою : АДРЕСА_2 .

У зв`язку з досягненням 25-річного віку ОСОБА_1 звернулась до Слобідського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту Слобідський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області) з клопотанням про обмін посвідки на постійне проживання в Україні.

27.07.2019 Слобідським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області було направлено запит до УДМСУ в Чернігівській області, в якому поставлено питання про надання висновку щодо законності оформлення дозволу на імміграцію в Україну громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , та офіційного підтвердження підстав документування її посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 08.01.2013 (а.с.62).

Листом від 31.07.2019 відповідач повідомив, що в матеріалах справи щодо надання дозволу на імміграцію громадянки В`єтнаму ОСОБА_1 , відсутня довідка про реєстрацію громадянином України дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась на території України. Також у цьому листі відповідачем вказано, що УДМС України в Чернігівській області не видавало довідку про реєстрацію ОСОБА_2 громадянином України, у зв`язку з чим відповідач просив Слобідський РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області направити пояснення ОСОБА_1 разом із довідкою про реєстрацію особи громадянином України, та зазначив, що в разі ненадання такої довідки буде розглянуто питання щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в України серії НОМЕР_1 (а.с.63).

Листом від 05.08.2019 Слобідський РВ ГУ ДМСУ в Харківській області повідомив начальника УДМС України в Чернігівській області про те, що позивачка відмовилась від надання пояснень у зв`язку з відсутністю перекладача та надала скановану кольорову копію довідки від 18.12.2012 № 171, виданої УГІРФО УМВС України в Чернігівській області, про реєстрацію особою громадянина України її дитини ОСОБА_2 (а.с.64).

Управлінням ДМС України в Чернігівській області проведено додаткову перевірку законності видачі вищезазначеної довідки та встановлено, що відповідно до журналу обліку довідок про реєстрацію особи громадянином України УДМС України в Чернігівській області, довідка про реєстрацію дитини позивача громадянином України № 171 від 28.12.2012 не видавалася (а.с.70).

З огляду на викладене, відповідачем було складено висновок в якому зазначено, що видані позивачці дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка на постійне проживання були оформлені на підставі свідомо неправдивих відомостей, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 27.08.2019 позивачці на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію, виданий 04 січня 2013 року, та видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.01.2013 року (а.с. 73-76).

Листом УДМС України в Чернігівській області від 27.08.2019 позивачку повідомлено про прийняття вищевказаного рішення про скасування дозволу на імміграцію (а.с.78).

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 прийняте з порушенням ч. 2 ст. 2 КАС України, є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі по тексту - Закон №2491-ІІІ, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами п.п.2, 3 ч.1 ст. 6 Закону №2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію" (в редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні), дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 9 Закону №2491-ІІІ встановлено умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

Крім зазначених документів, зокрема, подаються: для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтею 10 зазначеного Закону (в редакції, що діяла на час оформлення посвідки) встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви (ч.4 ст.11 Закону №2491-ІІІ).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію" (у редакції, що діяла на час прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу), дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з п.п. 21-24 Порядку № 1983 (в редакції, чинній на час скасування дозволу) дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Колегія суддів зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (далі по тексту Порядок № 1983).

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку (в редакції, яка діяла на час надання посвідки) рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно з п. 12 Порядку № 1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до рішення УДМС у Чернігівській області від 03.01.2013 про надання дозволу на імміграцію в Україні, 08.01.2013 позивачку документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , термін дії безстроково (а.с.66).

Як вбачається з матеріалів справи, видачі вказаного дозволу на імміграцію передувало направлення Управлінням ДМСУ в Чернігівській області запитів до СЗСОО УСБУ, Укрбюро Інтерполу в Чернігівській області, Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо встановлення стосовно позивача обставин, передбачених Законом України «Про імміграцію», які унеможливлюють видачу дозволу на імміграцію, та отримання відповідей компетентних органів про відсутність таких обставин (а.с.46-52).

Отже, відповідачем, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та видачі безстрокової посвідки на постійне місце проживання в Україні, проведено перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну виявлено не було, в тому числі, під час проведеної перевірки не встановлено, що подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були не достовірними або нечинними, у зв`язку із чим було надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну.

Ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", які б були підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення від 27.08.2019 року про скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну не містить посилань на конкретні дії позивачки як на підставу застосування п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

Доводи відповідача про те, що Управлінням ДМС України в Чернігівській області довідка про реєстрацію дитини позивача громадянином України № 171 від 18.12.2012 не видавалася, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, вказану довідку видано не УДМС України в Чернігівській області, а УГІРФО УМВС України в Чернігівській області, який на час її видання не був підпорядкований та не входив до складу ДМС України.

Той факт, що повноваження УГІРФО наказом МВС України від 17.07.2012 № 626 було передано ДМС України, не є підтвердженням невидання такої довідки УГІРФО УМВС України в Чернігівській області.

Так само як і невидання УДМС України в Чернігівській області рішення № 17 від 18.12.2012, про яке зазначено у довідці № 171 від 18.12.2012, не свідчить про те, що таке рішення стосовно дитини позивача не видавалось Управлінням МВС України в Чернігівській області.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, факт підробки зазначеної довідки жодним чином відповідачем не встановлювався, вказаний документ недійсним не визнаний та не скасований.

Крім того, слід відмітити, статтею 9 Закону України "Про імміграцію" не передбачено обов`язкового надання такого документу, як довідка про реєстрацію особи (дитини іммігранта) громадянином України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою надавалось відповідачу свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 08.11.2012, в якому місцем народження значиться м. Харків, Харківська область, Україна.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України.

Відповідно до ч. 8 ст.7 Закону України "Про громадянство України" особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відтак, подання позивачем відомостей щодо належності її дитини до громадянства України не є недостовірними та неправдивими в силу положень Закону України "Про громадянство України".

Правомірність видання УГІРФО УМВС України в Чернігівській області довідки № 171 від 18.12.2012 та прийняття рішення № 17 від 18.12.2012 стосовно громадянства ОСОБА_2 не є предметом спору у даній справі, проте, оскільки така довідка не скасована у встановленому законом порядку, та не встановлено факт її підробки, відповідач не може посилатись на неправдивість даних, зазначених у вказаній довідці як на підставу скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, посилання відповідача на неправдивість даних, зазначених у довідці № 171 від 18.12.2012 стосовно громадянства сина позивачки - ОСОБА_2 , як на підставу скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивачки у розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій відповідачем не доведено наявність передбачених п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію від 03.01.2013.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення відповідача є неправомірним, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про імміграцію», необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2019 по справі № 820/3196/17, від 25.11.2019 у справі № 820/5383/16.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в порушення вищезазначених норм, питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини, зокрема, тієї обставини, що позивачка є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась в Україні та згідно з п.3 ч.3 ст.6 Закону України Про імміграцію має право на імміграцію в Україну як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням (п.2 ст.6 Закону України Про громадянство України).

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивачки, оскільки остання мала передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.

Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію, у разі невиконання якого іммігрант підлягає видворенню. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів також вважає за необхідне застосувати положення ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики: "для матері/батька і дитини головним елементом сімейного життя є можливість постійного спільного проживання" (постанова по справі "МакМайкл проти Сполученого Королевства" (McMichael v. United Kingdom) від 24.02.1995 р., Series A, № 307, р. 55, § 86).

Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, не враховувалось наявність неповнолітньої дитини, законне право дитини на проживання разом з батьками.

Крім того, згідно положень статей 9,29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на встановлені у справі обставини колегія суддів приходить до висновку, що відповідач під час прийняття рішення від 27.08.2019 про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування принципу пропорційності, а також права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення УДМС України в Чернігівській області № 15-Д від 27.08.2019 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 по справі № 520/9849/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова