Справа № 1.380.2019.005947
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 1.380.2019.005947 Головуючий у І інстанції - Качур І.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Відділу у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в якому просила:

- визнати бездіяльність Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 08 жовтня 2019 року протиправною;

- визнати протиправним та нечинним з моменту затвердження наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 20 серпня 2019 року № 210 «Про внесення до Державного земельного кадастру змін у частині кадастрового зонування Городоцького району Львівської області».

26 грудня 2019 року Позивачкою подано заяву про забезпечення позову по справі у якому просила вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 20.08.2019 року № 210 «Про внесення до Державного земельного кадастру змін у частині кадастрового зонування Городоцького району Львівської області».

В обґрунтування клопотання Позивачка посилалась на те, що до набрання рішенням суду законної сили у даній справі існує очевидна небезпека заподіяння їй шкоди правам, свободам та інтересам. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості поновлення оспорюваних її прав. Тому, якщо адміністративний позов не буде забезпечено, результати розгляду справи по суті, не матимуть ніякого сенсу і її права не будуть захищені.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 20 серпня 2019 року № 210 «Про внесення до Державного земельного кадастру змін у частині кадастрового зонування Городоцького району Львівської області» порушив її та членів її родини законні права та інтереси, оскільки оскаржуваним наказом Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру протиправно змінила межі адміністративно-територіальної одиниці - м. Городок Львівської області, а саме вилучила частину вул. Заставської м. Городка Львівської області, орієнтовною площею 16,5 га, на якій розміщено 90 індивідуальних житлових будинків, в т.ч. її будинок під № 218, з адміністративних меж м. Городка та включила її до адміністративних меж села Дроздовичі Галичанівської сільської ради. Також, Позивачка звертає увагу на те, що у заяві про забезпечення позову нею чітко вказано, що Держгеокадастр України, приймаючи наказ від 20.08.2019 року № 210, яким змінив адміністративні межі міста Городка, порушив вимоги статті 174 Земельного кодексу України, оскільки Держгеокадастр України, змінюючи межі міста Городка, своїм рішенням підмінив повноваження Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Тому на думку Позивачки наведені факти свідчать про бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка своїм протиправним наказом порушила її права, свободи та інтереси, а тому у наявні підстави для винесення ухвали про забезпечення позову в порядку ч. 2 ст. 150 КАС України.

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Відповідач звертає увагу на те, що Позивачкою не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам Позивачки, які б унеможливили захист їх прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів. Тому вважає, що відмова у задоволені заяви про забезпечення адміністративного позову була законною на обґрунтованою.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачкою не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам Позивачки, які б унеможливили захист їх прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів. Також, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачам за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Колегія суддів вважає, що зазначені Позивачкою у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Таким чином, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачкою не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам Позивачки, які б унеможливили захист їх прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів.

З огляду на спірні правовідносини та обставини справи, заява про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 20.08.2019 року № 210 «Про внесення до Державного земельного кадастру змін у частині кадастрового зонування Городоцького району Львівської області» не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Колегія суддів також враховує співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або її інтересів та членів її родини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не можуть вважатись підставою для вжиття заходів для забезпечення позову, так як є обґрунтуванням предмету позову та підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Щодо доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що Держгеокадастр України прийняв завідомо протиправне рішення, а саме прийняв завідомо протиправний наказ від 20.08.2019 року № 210, яким протиправно змінив адміністративні межі міста Городка, зокрема вилучив з меж міста вулицю Заставську , в т.ч. ділянку на якій вона та її родина проживає, та протиправно включив її до меж с. Дроздовичі Галичанівської сільської ради Городоцького району Львівської області. Відповідно цим завідомо протиправним рішенням Держгеокадастр України порушив її права, свободи та інтереси та членів її родини.

Проте, колегія суддів критично розцінює вказані доводи Позивачки поскільки вони зводяться до порушення Відповідачем чинного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та становлять предмет доказування, який має досліджуватись під час розгляду справи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наведене, приймаючи до уваги характер розглядуваного спору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення адміністративного позову задоволеним бути не може, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 10.03.2020 року.