Справа № 826/11104/16
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Кобаля М.І., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Сомалі ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Державної міграційної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

Громадянин Сомалі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення ДМС України від 24.05.2016 №239-16 про відмову у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, що потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування з боку терористичного угрупування " Аль -Шабааб", а також через загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини, що призвело до вимушеного залишення країни походження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Державної міграційної служби України від 24 травня 2016 року №239-16 у частині відмови у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Сомалі ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в частині наявності підстав для визнання громадянина Сомалі ОСОБА_1 особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна міграційна служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зокрема, скаржник зазначає, що позивач під час співбесіди зазначив, що йому загрожує розправа від представників терористичного угрупування "Аль-Шабааб" в разі неприєднання до них, що не є конвенційною ознакою для визнання біженцем. Також наголосив, що мета звернення позивача до ДМС України - легалізувати своє перебування на території України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянами Сомалі, за національністю сомалієць, за віросповіданням іслам (суніт) та 12.12.2015 р. перетнув кордон України

15.12.2015 р. позивач звернувся до із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За наслідками розгляду вказаної заяви Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області складено висновок від 05.01.2016 р., яким Державній міграційній службі України рекомендовано прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Державної міграційної служби України № 1 від 05.01.2016 р. наказано прийняти в оформлення документи громадянина Сомалі ОСОБА_1 для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В подальшому, Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області складено висновок від 01.04.2016 р., яким Державній міграційній службі України рекомендовано прийняти рішення про відмову у визнанні громадянина Сомалі ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зазначений висновок вмотивовано відсутністю у заявника обґрунтованих очевидною необґрунтованістю поданої заяви, а саме відсутністю умов, передбачених пунктами 1, 13 ч. 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В результаті чого, рішенням Державної міграційної служби від 24.05.2016 р. №239-16 позивачу відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Управлінням Державної міграційної служби в Київській області повідомленням від 09.06.2016 р. №20 повідомило позивача, що відповідно до статті 6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відмовлено у визнані його біженцем або особою яка потребує додаткового захисту як особі, стосовно якої встановлено, що умови передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Спеціальним законом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні є Закон України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового чи тимчасового захисту» від 08 липня 2011 року № 3671-VI (надалі за текстом - «Закон № 3671-VI»).

У статті 1 цього Закону міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, розкрито і зміст терміна «біженець» - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пункт 13 частини 1 названої статті Закону № 3671-VI визначає особу, яка потребує додаткового захисту, як особу, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

За приписами частини 2 статті 5 Закону № 3671-VI особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За змістом частини 1 статті 8 Закону № 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Згідно частини 4 статті 8 Закону № 3671-VI рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до частини 6 ст. 8 Закону № 3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону № 3671-VI у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, звертаючись із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянин Сомалі ОСОБА_1 стверджував, що він не може повернутись до своєї країни через страх за своє життя, оскільки на території Сомалі відбуваються військові дії, в результаті яких, гине мирне населення країни. Крім того, позивач вказує на те, що побоюється за своє життя і не може повертатись на територію Самалі, оскільки відмовився приєднуватись до терористичного угрупування «Аш-Шабааб» і після цього втік з країни.

Разом з тим, у своєму висновку Управління ДМС України в Київській області від 01.04.2016 зазначає, що шукач притулку навів абсурдну та нелогічну історію щодо побоювання повернутись до Сомалі в зв`язку з погрозами вбивства з боку представників "Аль-Шабаб". Такий висновок ґрунтується на тому, що бойовики мали більш ніж достатньо часу для втілення свого наміру та вбивства заявника за його непокору. Також зазначено, про відсутність у заявника чітко сформованого наміру у відношенні визначення країни отримання притулку та захисту, а також про суто суб`єктивний характер побоювань повернутися в країні походження.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що відповідно до доповіді Amnesty Іnternational за 2015/2016 роки Права людини в сучасному світі:

в Африці державні і недержавні структури допускають серйозні порушення і зловживання в області прав людини, зокрема, в Сомалі, в тому числі здійснюючи прямі напади на мирних жителів і об`єкти цивільної інфраструктури, що призвело до того, що значна кількість людей залишає свої будинки в пошуках притулку;

в західній, центральній і східній Африці, в тому числі Сомалі озброєні угруповання, такі як " Аль -Шабаб" і "Боко Харам", постійно застосовували насильство, в результаті чого десятки тисяч мирних жителів загинули, тисячі були викрадені, і мільйони змушені були жити в страху і невпевненості, незалежно від своєї залученості в конфлікти;

в центральному і південному Сомалі мирні жителі як і раніше стикалися з нападами на тлі триваючого збройного конфлікту між силами Федерального уряду Сомалі і Місії АС в Сомалі з одного боку і силами "Аль-Шабаб" з іншого. Всі сторони конфлікту порушували міжнародне гуманітарне право і здійснювали серйозні порушення міжнародного законодавства в галузі прав людини;

понад 1,3 мільйона сомалійців стали за цей рік внутрішньо переміщеними особами.

У доповіді Amnesty Іnternational за 2016/2017 роки Права людини в сучасному світі зазначено:

в жовтні "Аш-Шабаб" зробила найстрашніший за останній час напад на мирних жителів в столиці Сомалі, Могадішо, в результаті якого загинуло більше 512 чоловік;

за даними УВКБ, агентства ООН у справах біженців, через триваючий військовий конфлікт і посухи в Сомалі половина населення країни потребувала гуманітарної допомоги, внаслідок збройного конфлікту і посухи до 1,1 мільйону внутрішньо переміщених осіб, які вже живуть в жахливих умовах в небезпечних поселеннях, додалося понад мільйон людей;

повернення до Сомалі відбувалось, незважаючи на побоювання щодо "добровільного" характеру таких повернень і незважаючи на заклопотаність з приводу того, що умови, які забезпечують безпечне і гідне повернення, в Сомалі ще не створені через триваючий збройний конфлікт і сильної посухи.

Європейським офісом з питань надання притулку складено Звіт щодо інформації про країну походження "Сомалі: Ситуація в сфері безпеки" (за 2017 рік), в якому йдеться:

як і в 2011 році, епіцентром існуючого гуманітарної кризи є південна і центральна частини Сомалі, де "Аш-Шабаб" - войовничий повстанський рух ісламізму, і локальні конфлікти кланів посилили вплив посухи, підірвали натуральне господарство і виробництво зернових, а також привели до стрімкого зростання інфляції і цін на продовольство, і крім того, стали причиною масового вимушеного переміщення;

особи, які живуть на контрольованій "Аш-Шабаб" території змушені дотримуватися способу життя "Аш-Шабаб", інакше вони будуть наражатися на небезпеку. Відносно цивільних осіб, які не підкоряються правилам і ідеології "Аш-Шабаб", можуть застосовуватися жорсткі санкції. Наприклад, одяг або поведінка, що не відповідають правилам "Аш-Шабаб", можуть привести до арешту і тілесним покаранням";

в"Аш-Шабаб" немає військових таборів в Могадішо, проте місто знаходиться під постійною загрозою з боку "Аш-Шабаб". В Могадішо впроваджені агенти "Аш-Шабаб", включаючи Міжнародний аеропорт Могадішо і Віллу Сомалі [резиденція президента і місце засідання уряду], "Аш-Шабаб" має можливості для переслідування людей і проведення на регулярній основі комбінованих атак всередині Могадішо, хоча "Аш-Шабаб" не має військової присутності в Могадішо, угруповання при цьому збирає податки і виносить вироки, є певні райони, де уряд практично або зовсім не має присутності, і вночі половина міста урядом не контролюється, околиці міста в нічний час, імовірно, контролюються "Аш-Шабаб";

за оцінками, чисельність "Аш-Шабаб" варіюється від 4000 до 9000 чоловік. Чисельність бойовиків в центральних районах (в південно-східній частині області Баколі, в областях Хиран, Бай, Нижня Шабелле, включаючи Могадішо) становить 4000-5000 чоловік.

є обмежені дані про те, як відбувається вербування в члени угруповання "Аш-Шабаб". Це складна процедура, яку слід розглядати як безперервний процес, що відбувається як на добровільній, так і на примусовій основі з поєднанням мотивувальної та пропагандистської частини. Окремим особам, які відмовляються вступити в ряди "Аш-Шабаб", не обов`язково можуть загрожувати проблеми. Якщо старійшини відмовляться надати новобранців, "Аш-Шабаб" застосує силу. Якщо "Аш-Шабаб" прийме відмову в індивідуальному порядку, буде потрібно якась компенсація, якщо ж людина відмовляється її надати, це може спричинити серйозні наслідки, такі як вбивство, яке може бути здійснене за допомогою публічної страти.

Згідно з Керівними принципами УВКБ ООН з оцінки потреб у міжнародному захисті шукачів притулку з Сомалі, складених УВКБ ООН Агентство ООН у справах біженців у 2010 році, "Аш-Шабааб" - це радикальна гілка Союзу ісламських судів, підтримувана бойовиками коаліція, яка панувала в Могадішо в 2006 році до того, поки не була переведена в Сомалі внаслідок військового втручання Ефіопії. Деякі лідери "Аш-Шабаб" мають зв`язки з Аль - Каїдою , і Сполучені Штати, Європейський Союз і багато регіональних уряду з тривогою ставилися до її виникнення. Наймогутніша єдине збройне угрупування в Сомалі, яке контролювало більшу частину території, ніж будь-яка інша група.

Зі змісту пояснень шукача притулку вбачається, що його побоювання пов`язані з погрозами з боку організації "Аль-Шабаб". У висновку Управління ДМС України в Київській області аналізувалась інформація про "Аш-Шабааб". Отже, йдеться про одну й ту саму організацію.

Відповідно до Позиції УВКБ ООН щодо повернення громадян в південну і центральну частини Сомалі (травень 2016 року):

загальна ситуація в сфері безпеки в Могадішо, а також в південній і центральній частинах Сомалі залишається нестабільною. Розгортаються різні конфлікти пов`язані з "Аш-Шабааб", клановим ополченням, а також міжклановими спорами. Конфлікт як і раніше вкрай негативно позначається на цивільному населенні. Зокрема, надходили повідомлення про вбивства і поранення цивільних осіб внаслідок насильницьких дій, пов`язаних з конфліктом, поширеними є сексуальне і гендерне насильство по відношенню до жінок і дітей, про примусове залучення до військової служби дітей і про масштабне переміщення населення;

угруповання "Аш-Шабааб", як і раніше представляє серйозну загрозу для миру і безпеки, воюючи проти Національних збройних сил Сомалі і Місії Африканського союзу в Сомалі. В 2014 і 2015 роках в Могадішо мали місце кілька масованих атак, мішенню яких стали мирні жителі і цивільна інфраструктура, включаючи готелі, урядові будівлі, а також лікарню і міжнародний аеропорт Могадішо. У 2015 році в Могадішо значно зросла кількість нападів на співробітників гуманітарних організацій - зареєстровано 120 випадків насильства в порівнянні з 75 випадками в 2014 році. "Аш-Шабааб" також несе відповідальність за цілий ряд грубих порушень прав людини, включаючи позасудові страти, викрадення і зникнення людей, зґвалтування та інші форми сексуального насильства, примусове залучення до військової служби дітей, примусові шлюби з членами "Аш-Шабааб", обмеження громадянських свобод і свободи пересування. Хоча "Аш-Шабааб", за деякими даними, втратила контроль над багатьма містами і селищами в регіонах центральної та південної Сомалі, угруповання продовжує контролювати деякі невеликі населені пункти і більшість сільських районів. Більш того, навіть в тих містах, над якими відновили контроль Національні збройні сили Сомалі і Місія Африканського союзу Сомалі, "Аш-Шабааб" зберігає значну присутність в передмістях і деяких частинах цих населених пунктів. Це угруповання часто встановлює незаконні блокпости для контролю пересування товарів і людей на основних маршрутах постачання і проникає в міста для здійснення нападів, в основному в нічний час;

УВКБ ООН, як і раніше, закликає держави утримуватися від примусового повернення будь-яких осіб в райони південної і центральної частин Сомалі, в яких ведуться військові дії і (або) має місце переміщення осіб, а також в райони, які залишаються ослабленими і небезпечними після недавніх військових дій або які залишаються під повним або частковим контролем недержавних збройних угруповань. У ситуації примусового повернення громадян Сомалі в південну і центральну частини країни можуть бути задіяні загальні зобов`язання про невислання в рамках міжнародного права.

Отже, враховуючи викладене можна дійти висновку, що в центральній частині Сомалі "Аш-Шабааб" здійснювався контроль в основному за сільськими районами, вночі за окремими районами Могадішо, діяльність організації полягала, зокрема, в примусовому залученні до військової служби, водночас наслідком відмови від військової служби могла бути грошова компенсація, а вразі несплати такої компенсації це могло призвести до публічної страти.

Проте, відповідачем не проаналізовано інформацію щодо ситуації в Сомалі та не прийнято до уваги вищезазначені позиції з приводу біженців міжнародного суспільства.

Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця.

Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

При цьому, саме обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є головним у переліку критеріїв щодо визначення біженця, проте ці побоювання повинні бути реальними.

Ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в Україні, через деякий час після від`їзду з країни походження (тобто, ситуація в країні походження змінилася після від`їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від`їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Таке цілком обґрунтоване побоювання повинно бути на цей час.

Заявник не зобов`язаний обґрунтовувати кожну обставину своєї справи беззаперечними матеріальними доказами і має доказувати вірогідність своїх доводів та точність фактів, на яких ґрунтується заява про надання статусу біженця, оскільки особи, які шукають статусу біженця, позбавлені в силу тих чи інших обставин можливості надати докази в підтвердження своїх доводів. Ненадання документального доказу усних тверджень не може перешкоджати прийняттю заяви чи прийняттю позитивного рішення щодо надання статусу біженця, якщо такі твердження співпадають із відомими фактами, та загальна правдоподібність яких є достатньою.

Разом з тим, підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про протиправність прийняття спірного наказу та наявності підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідач не встановив об`єктивно та в повному обсязі наявність або відсутність конвенційних ознак, які дають право позивачу на отримання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 10 березня 2020 р.

Головуючий суддя І.О. Лічевецький

суддя М.І. Кобаль

суддя В.П. Мельничук