Справа № 640/5313/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

10 березня 2020 року м. Київ № 640/5313/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аблов Є.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" від 10 березня 2020 року про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ"
до треті особиМіністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича,
проскасування наказу в частині,
У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" (далі по тексту - позивач, ТОВ "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, МЮ України), в якому просить:

скасувати наказ №738/5 від 02 березня 2020 року в частині скасування реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 лютого 2020 року №001067 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, проведену приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси"; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 лютого 2020 року №№51153420, 51153433, від 15 лютого 2020 року №51153434 та від 19 лютого 2020 року №№51221677, 51222461, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі.

Через канцелярію суду 10 березня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" надійшла заява про забезпечення позову, шляхом:

заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема нотаріусам та іншим органам чи особам, які мають право виконувати чи виконують функції державної реєстрації прав нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інші реєстраційні дії) щодо наступного нерухомого майна:

- Нежитлової будівлі, загальною площею 106 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, РН OHM 391;

- Нежитлової будівлі - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РН OHM 000;

- Нежитлового приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РН OHM 000;

- Нежитлового будинку (літера А), загальною площею 3041,5 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27, РН OHM 00.

- заборонити всім державним реєстраторам, в розумінні вимог Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей стосовно товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні ресурси» до набрання рішення у даній справі законної сили.

Вказана заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову буде наслідком заподіяння шкоди праву власності позивача, що відповідає меті застосування правового забезпечення позову.

Згідно з приписами статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про забезпечення позову розглянуто без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Як встановлює частина друга статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому для прийняття рішення про забезпечення позову достатньо лише обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

За своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту.

Водночас, невжиття заходів може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним наказом Міністерства юстиції України №738/5 від 02 березня 2020 року:

1) задоволено скаргу TOB "Регіональні ресурси" від 17 лютого 2020 року з доповненнями від 17 лютого 2020 року;

2) скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 14 лютого 2020 року №7001067 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах", проведену приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" (ідентифікаційний код юридичної особи 33960377). Виконання рішення покладено на Департамент нотаріату та державної реєстрації;

3) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 лютого 2020 року № 51153420, № 51153433, від 15 лютого 2020 року № 51153434 та від 19 лютого 2020 року № 51221677, № 51222461, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем;

4) анульовано приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Колейчику Володимиру Вікторовичу доступ до ЄДР. Виконання покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи";

5) анульовано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих Олександру Олександровичу доступ до Державного з реєстру речових прав на нерухоме майно. Виконання покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Позивач вважає, що ознаки протиправності оскаржуваного наказу є очевидними, оскільки:

- реєстраційна дія, що скасована пунктом 2 оспорюваного наказу проведена у повній відповідності до положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань";

- реєстраційна дія що скасована пунктом 3 оспорюваного наказу проведена у повній відповідності до положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- оскаржуваний наказ прийнято за результатом розгляду скарги, що подана особою, порушення прав якої нею не доведено, що є порушенням частини п`ятої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" та частини п`ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

- оскаржуваним наказом задоволено скаргу, оформлену без дотримання вимог, визначених Законом.

Судом встановлено, що на підставі Договору іпотеки, укладеного 14 лютого 2020 року між ТОВ "Регіональні ресурси" (Іпотекодавець) та ТОВ "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" (Іпотекодержатель), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., позивач набув у власність:

- Нежитлову будівлю, загальною площею 106 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, РН OHM 391;

- Нежитловий будинок - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РН OHM 000;

- Нежитлове приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РН OHM 000;

- Нежитловий будинок (літера А), загальною площею 3041,5 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27 , РН OHM 00.

Відтак, спірним наказом скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 лютого 2020 року № 51153420, № 51153433, від 15 лютого 2020 року № 51153434 та від 19 лютого 2020 року № 51221677, № 51222461, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, які були набуті позивачем відносно зазначеного нерухомого майна.

Згідно роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Враховуючи наведене, за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову та існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав, та, зокрема права власності, є обов`язковою, повноваження щодо державної реєстрації, в тому числі, права власності покладено на: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори) (стаття 6 вказаного Закону).

З матеріалів справи вбачається, що спірним наказом скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими за позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно.

При цьому, суд звертає увагу на те, що оформлення права власності на зазначене нерухоме майно за третіми особами призведе до порушення майнових прав позивача, як особи, яка набула права власності на таке майно та може не лише утруднити, але й унеможливити виконання рішення суду, прийнятого за наслідком розгляду даної адміністративної справи, та вплинути на майнові інтереси інших осіб у разі передання права власності на спірне майно іншій особі (особам), які не беруть участі у цьому судовому процесі, оскільки відповідно до матеріалів справи третьою особою, зокрема, вчиняються дії щодо передачі спірного нерухомого майна в іпотеку.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов стане неможливим.

Вказані у заяві позивача заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Позивачем в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову наведено достатньо аргументів, які підтверджують, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або зведе нанівець ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 червня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Проаналізувавши заяву позивача та надані ним на підтвердження наявності підстав забезпечення позову, в межах адміністративної справи №640/5313/20, докази, суд вважає, що така заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окремо, суд зауважує, що не висловлює думку щодо протиправності чи правомірності спірного наказу Міністерства юстиції України №738/5 в частині, а рішення стосовно вжиття заходів забезпечення позову жодним чином не має визначального впливу на рішення, яке згодом може бути ухвалено.

Суд враховує приписи частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", яка визначає, що у виконавчому документі повинні бути зазначені окрім іншого й: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно вірність та повнота зазначення такої інформації є вимогою до форми ухвали в розумінні статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частини першої статті 12 Закону "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Тому, враховуючи що позивачем у даній справі й відповідно - стягувачем, не є суб`єкт владних повноважень, тому такий строк встановлено терміном 3 роки.

Керуючись статтями 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" про забезпечення позову.

2. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема нотаріусам та іншим органам чи особам, які мають право виконувати чи виконують функції державної реєстрації прав нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інші реєстраційні дії) щодо наступного нерухомого майна:

- Нежитлової будівлі, загальною площею 106 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 4В, РН OHM 391;

- Нежитлової будівлі - флігель (адмін. будинок) 2-пов. (літ. Б), загальною площею 409 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, РН OHM 000;

- Нежитлового приміщення, група приміщень № 27 (в літері А), загальною площею 91 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 25, приміщення № 27, РН OHM 000;

- Нежитлового будинку (літера А), загальною площею 3041,5 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 27, РН OHM 00.

3. Заборонити всім державним реєстраторам, у розумінні вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", вчиняти реєстраційні дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей стосовно товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" до набрання рішенням у справі №640/5313/20 законної сили.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" (03039, Київ, проспект Голосіївський, 17, офіс 3/1, )

Боржник: Міністерство юстиції України (01001 м.Київ, вул.Городецького, 13, )

Ухвала набирає чинності з 10 березня 2020 року і підлягає негайному виконанню на підставі частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України

Строк пред`явлення ухвали до виконання до "10" березня 2023 року.

Відповідно до частини статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов