Справа № 400/4023/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4023/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, прийняте у складі суду судді Гордієнко Т.О. в місті Миколаїв по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання дій протиправними; визнання протиправною та скасування постанови від 13.03.2019 р. ВП №58604477, скасування постанови від 25.01.2019 ВП № 56204515,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенка В.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 105982,67 від 25.01.2019 в межах виконавчого провадження № 56204515 та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 105982,67 грн. від 25.01.2019 в межах виконавчого провадження № 56204515, як протиправну, визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 58604477 від 13.03.2019.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає судове рішення постановленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми. Посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 761/11524/15-ц апелянт вказує, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або стягнення його без реального виконання рішення суду.

На думку апелянта, оскільки стягувач у виконавчому провадженні звернувся до відповідача із заявою про повернення виконавчого документа, та в межах виконавчого провадження № 56204515 не відбулося фактичного стягнення боргу чи передачі майна боржника стягувачу, тому у державного виконавця не було підстав для прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, чому суд першої інстанції надав помилкову оцінку. Крім того, на думку апелянта, відповідач не спростував позицію позивача викладену в адміністративному позові, копій матеріалів виконавчих проваджень відповідач суду першої інстанції не надав, а суд першої інстанції не витребував у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проводжень та постановив судове рішення з урахуванням відзиву відповідача на позов. Апелянт також звертає увагу, що позивач участі у справі не приймав, при оголошені вступної та резолютивних частин рішення суду першої інстанції не був присутнім.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.04.2018 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 490/5157/15-ц виданого 26.11.2015 Центральним районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг в сумі 1059826,75 грн.

25.01.2019 державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача від 09.01.2019 про повернення виконавчого документа без виконання.

25.01.2019 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 105982,67грн. Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

13.03.2019 державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58604477 про примусове виконання постанови № 56204515 від 25.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. заборгованість в сумі 105982,67 грн.

Вважаючи дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 105982,67 від 25.01.2019 року в межах виконавчого провадження № 56204515 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», чинних на момент здійснення виконавчих дій, а постанова від 25.01.2019 року про стягнення виконавчого збору прийнята відповідно до ч.3 ст.40 Закону України « Про виконавче провадження»., у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови, далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2018 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Власенко В.В. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 490/5157/15-ц виданого 26.11.2015 Центральним районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» борг в сумі 1059826,75 грн. (а.с. 12).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття виконавчого провадження, до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшла заява стягувача №114-39/11-15572 від 09.01.2019 року про повернення виконавчого документа без виконання на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону N 1404-VIII (а.с. 13).

25.01.2019 державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача від 09.01.2019 про повернення виконавчого документа без виконання (а.с. 14)

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

25.01.2019 державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 105982,67 грн. (а.с. 15).

Колегія суддів зазначає, що оскільки сума, що підлягала примусовому стягненню, складала 1059826,75 грн., державним виконавцем було у відповідності до Закону № 1404-VIII визначено розмір виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, а саме 105982,67 грн.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи викладене, у відповідності до вимог Закону № 1404-VIII, 13.03.2019 державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 58604477 про примусове виконання постанови № 56204515 від 25.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області заборгованості в сумі 105982,67 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19.

Доводи апелянта, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до частини другої статті 27 Закону України № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказану норму Закону України № 1404-VIII викладено в такій редакції відповідно до Закону України від 03.07.2018 № 2475 № «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», тобто до винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

Отже, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №808/3791/1605), від 26 липня 2018 року (справа №818/667/17)

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань апелянта на скасування заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.05.2015 року № 490/5157/15-ц, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.7 ст.27 Закону № 1404-VІІІ, у разі закінчення визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Посилання апелянта на практику Верховного Суду у справі № 761/11524/15-ц є безпідставними, а підстави для скасування оскаржуваної у цій справі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не є аналогічними, оскільки у межах вказаної справи постанова про стягнення виконавчого збору була винесена 18 вересня 2017 року, під час дії Закону України № 1404-VIII у попередній редакції, натомість по даній справі постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі положень Закону України № 1404-VIII в Закону України від 03.07.2018 № 2475 № «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції не витребував у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проводжень, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (а.с. 2-3) зокрема було зобов`язано відповідача у строк до 17.12.2019 року надати належним чином завірені копії виконавчих проваджень № 56204515, № 58604477. Як вбачається з матеріалів справи, вказані копії документів до суду першої надані не були, разом з тим згідно ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, щодо посилань апелянта, що позивач участі у справі не приймав, при оголошені вступної та резолютивних частин рішення суду першої інстанції не був присутнім, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи (а.с. 33), про дату, час та місце судового розгляду позивач був повідомлений, крім того до суду було надано клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі (а.с. 42), відповідачем також було заявлено клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 40). Таким чином, відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, розгляд справи судом першої інстанції здійснено в порядку письмового провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївський області про визнання дій протиправними; визнання протиправною та скасування постанови від 13.03.2019 р. ВП №58604477, скасування постанови від 25.01.2019 ВП № 56204515 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець