Справа № 640/23166/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Оксененка О.М., Мельничука В.П., перевіривши відповідність вимогам ст. 296 КАС України апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та запропоновано протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали усунути недоліки шляхом сплати судового збору.

Копію вказаного рішення вручено скаржнику 24 лютого 2020 року, проте, на даний час, зазначені в ній недоліки апеляційної скарги не усунув.

Так, 20 лютого 2019 року апелянт звернувся до суду з заявою про усунення недоліків, в якій зазначає, що адміністративний позов подано в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу. Водночас, оскільки рішення суду у справі № 826/9960/15 про захист прав споживача на разі не виконано, то спірні правовідносини не припинено. Отже, скаржник звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у даній справі протягом усього процесу.

Проте, колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними з огляду на наступне. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон № 1023-ХІІ, який установлює права споживачів, визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII.

Правова позиція з цього питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц та від 15 травня 2019 року у справі №817/649/16.

Натомість предметом даної справи є визнання протиправним рішення державного виконавця про повернення виконавчого листа без виконання, а не спір між вкладником, в особі позивача, за договором депозиту та банком.

Таким чином, зазначені в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліки апеляційної скарги скаржник не усунув.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В силу ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Керуючись ст.ст. 169, 298, 243 КАС України,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспромгруп» до Державної податкової служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.О. Лічевецький

Суддя О.М. Оксененко

Суддя В.П. Мельничук