Справа № 826/9844/16
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9844/16 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Індульської Н.В.,

представника відпвоідача: Козігона Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201.

Позов обґрунтовано тим, що майно він успадкував від своєї сестри та, з огляду на прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.10.2014 №1709-VII, він не повинен сплачувати ПДФО при набутті прав на спадщину як спадкоємець другої черги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у Верховній Раді з початку 2014 року розглядались два законопроекти, які повинні були звільнити від фінансового тягаря сплати оцінки спадщини і сплати податку за спадщину особами другої черги споріднення, до якої він відносився.

Вказані зміни в Податковий кодекс України повинні були внесені у найближчий час, втім лише у 2017 році Податковий кодекс України було викладено у відповідній редакції.

Крім того, на думку апелянта, оцінка вартості успадкового майна, взята податковим органом неправомірно, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань спадкування» №1709-VII від 20.10.2014 в редакції, яка була чинною на момент отримання свідоцтва про спадщину скасував обов`язкову оцінку майна для оподаткування спадщини спадкоємців другої черги, а норми Податкового кодексу України не визначають порядку визначення оцінки при спадкуванні майна.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що зважаючи на спадкування майна від своєї сестри, ОСОБА_1 зобов`язаний задекларувати таке майно до 01.05.2015 шляхом подання відповідної декларації з ПДФО за 2014 рік, в якій визначити податкове зобов`язання у розмірі 5% вартості успадкованого майна.

Станом на дату успадкування майна, норми чинного законодавства передбачали оподаткування за нульовою ставкою виключно вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця лише першого ступеня споріднення, до яких за нормами ПК України не належать рідні сестри та брати.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину № НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.12.2014 успадкував від своєї сестри ОСОБА_2 нерухове майно: 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною вартістю майна 319988 грн.

13 жовтня 2015 року працівниками ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві направлено на адресу позивача повідомлення №10852/Б/17-04 про запрошення до контролюючого органу з метою декларування майна, отриманого в спадщину у 2014 році.

У подальшому, у період з 08.02.2016 по 12.02.2016 працівниками ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманого у вигляді прийняття у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами перевірки складено акт від 18.02.2016 №249/.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пункту 176.1 статті 176, пункту 174.3 статті 174, статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, оскільки не подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, не задекларовано дохід отриманий у вигляді вартості успадкованого майна в сумі 319988 грн, не нараховано та не сплачено у бюджет ПДФО за 2014 рік у сумі 15999,40 грн.

29 березня 2016 року ДПІ у Шевченківському районі прийнято податкового повідомлення-рішення №779/201 про збільшення суми грошового зобов`язання позивача по ПДФО за податковими зобов`язаннями на 15999,40 грн та за штрафними санкціями на 4169,85 грн (в тому числі, відповідно до пункту 123.1 статті 120 ПК України в сумі 3999,85 грн, відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України в сумі 170 грн за неподання декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік).

За наслідками оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201 в адміністративному порядку, рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скарга позивача була залишена без задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно визначив позивачу податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в сумі 15999,40 грн, а також застосував штрафні санкції відповідно до пункту 123.1 статті 120 ПК України в сумі 3999,85 грн та згідно пункту 120.1 статті 120 ПК України в розмірі 170 грн, тому підстави для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201 відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, приписами Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на час їх виникнення.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

У силу вимог статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст. 164 ПК України зазначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

У відповідності до пп. 164.2.10 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Підпунктом «а» 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України визначено, що об`єкти спадщини - вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковується за нульовою ставкою.

Разом з тим, вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не є членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (пп. 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 ПК України).

При цьому, членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення (пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Так, згідно пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у разі отримання доходу у вигляді спадщини від фізичної особи, яка не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, така особа зобов`зана сплатити податок на доходи з фізичних осіб у розмірі 5 відсотків бази оподаткування.

Пунктами 174.3 та 174.4 Податкового кодексу України закріплено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, і зазначається в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину та/або посвідчення договорів дарування в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Нотаріус видає спадкоємцю-нерезиденту свідоцтво про право на спадщину за наявності документа про сплату таким спадкоємцем податку з вартості об`єкта спадщини.

Як свідчать матеріали справи, у 2014 році ОСОБА_1 успадкував від своєї сестри ОСОБА_2 , нерухоме майно загальною вартістю 319988 грн., що підтверджується інформацією з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 30).

Разом з тим, ОСОБА_2 не є для позивача членом першого ступеня споріднення, що як наслідок є підставою для сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, ставка податку становить 5%.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №816/13/17 та від 30.05.2019 у справі №813/820/19.

Однак, позивачем сплата до бюджету податку на доходи фізичних осіб не проводилась, про що не заперечує останній.

Окрім того, пунктом 179.1 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

У той же час, обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи, зокрема: у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу (пункт 179.2 статті 179 ПК України).

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Враховуючи, що об`єкт спадщини підлягав оподаткуванню за ставкою 5%, позивач був зобов`язаний подати до 1 травня 2015 року податкову декларацію, в якій визначити податкове зобов`язання з ПДФО у розмірі 5% вартості успадкованого майна, та у відповідності до п. 179.7 статті 179 Податкового кодексу України самостійно до 1 серпня 2015 року сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в такій податковій декларації.

Посилання апелянта на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.10.2014 №1709-VII та інформацію висвітлену засобами масової інформації, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

03 грудня 2014 року набрали чинності окремі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо деяких питань спадкування» від 20.10.2014 №1709-VII, якими абзац восьмий частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» викладено у наступній редакції: проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: «оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні спадкоємцями першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою».

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, абзац восьмий частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» викладено в такій редакції: проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: «оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою».

Разом з тим, судом першої інстанції вірно відзначено, що вказані нормативно-правові акти стосуються лише змін щодо обов`язковості проведення оцінки майна.

У той час, питання оподаткування об`єктів спадщини врегульовано нормами Податкового кодексу України, який станом на час набуття позивачем прав на спадщину (05.12.2014), наявності обов`язку щодо самостійного декларування отриманого у спадок майна (до 01.05.2015), сплати відповідних зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, визначених у податковій декларації (до 01.08.2015), а також на дату нарахування відповідачем податкового зобов`язання та штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 29.03.2016 №779/201, передбачав оподаткування за нульовою ставкою вартість об`єкта спадщини, що успадковується лише членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

Твердження апелянта про необхідність застосування Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування спадщини» від 23.02.2017 №1910-VIII, яким внесено зміни до п. 174.2.1 п. 174.2 статті 174 Податкового кодексу України та викладено вказаний пункт у такій редакції: «об`єкти спадщини оподатковуються: за нульовою ставкою: об`єкти спадщини, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення» колегія суддів вважає помилковими, оскільки вказаний Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до доходів, отриманих починаючи з 1 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка, тобто через більш як два роки після набуття позивачем спадщини у власність.

Крім того, посилання позивача на статтю 58 Конституції України є недоцільним, оскільки сплата податків не відноситься до визначення ступеня відповідальності особи.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що контролюючий орган обґрунтовано нарахував позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» за податковими зобов`язаннями за 2014 рік в розмірі 15999,40 грн. (319988 грн х 5%).

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту І54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Відтак, податковим органом правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у відповідності до пункту 123.1 статті 120 ПК України в сумі 3999,85 грн (15999,40 х 25%) та згідно пункту 120.1 статті 120 ПК України в розмірі 170 грн, всього 4169, 85 грн.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення - рішення від 29.03.2016 №779/201 прийнято ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені законодавством України та з урахуванням всіх обставин, необхідних для прийняття рішення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук