Справа № 554/9363/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 р.Справа № 554/9363/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Алтухова О.С., м. Лубни, повний текст складено 06.02.20 року по справі № 554/9363/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області - лейтенанта поліції Ліснічука Вадима Борисовича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області - лейтенанта поліції Ліснічука Вадима Борисовича (далі - інспектор Ліснічук В.Б., відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправними дії інспектора роти № 4 батальйону УПП в Рівненській області лейтенанта поліції Ліснічука В.Б. про винесення постанови серії ДПО18 № 707779 від 03.10.2019.

- постанову про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 707779 від 03.10.2019 визнати незаконною та скасувати.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що 02 жовтня 2019 року по автодорозі Київ - Чоп він дійсно здійснював обгін вантажного автомобіля на прирвистій розмітці, що підтверджується відеозаписом «video_2019-12-24_12-32-14». Тобто, позивач здійснив відповідний маневр на розмітці, яка дозволяє перетинання її з будь - якої сторони.

Підпунктом «г» пункту 12.9. ПДР України водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Таким чином, позивач здійснив обгін (виїзд на зустрічну смугу) у дозволеному місці (знаків про наближення до перехрестя та/або знак перехрестя, до початку обгону не було) і здійснення повернення до свого ряду руху також позивачем було здійснено на розмітці, що це дозволяє.

Також, позивач зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки тому, що позивачем було заявлене клопотання про розгляд справи про адміністративне правопорушення за місцем його постійного проживання у м. Полтава для того, щоб він зміг скористатися наданим правом на правову допомогу.

Відповідачем частково було задоволено вказане клопотання, а саме (йому усно повідомлено) розгляд справи перенесено на 03 жовтня 2019 о 8 год. 00 хв. за адресою: м. Рівне, вул. С.Бандери, 14 А, каб. 11, але у виписаному повідомленні зазначено, що позивачу необхідно з`явитись 02 жовтня 2019 о 8 год. 00 хв. за адресою: м. Рівне, вул. С.Бандери, 14 А каб. 11. Це було здійснено відповідачем умисно або випадково, позивачу не відомо і судом першої інстанції це також не встановлювалось (копія повідомлення знаходиться в матеріалах справи).

Коли позивач прийшов 03 жовтня 2019 о 8 год 00 хв. за адресою: м. Рівне, вул. С.Бандери, 14 А, на прохідній черговий його не пропустив та повідомив, що у нього повідомлення на 02 жовтня 2019, а не на 03 жовтня 2019 і допомогти розшукати відповідача відмовився.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що відеозапис № , що розпочатий 03.10.2019 о 08 год. 13 хв. біля приміщення УПП в Рівненській області, що начебто підтверджує, що позивач не з`явився на розгляд справи про адміністративне правопорушення, на його думку, не був зроблений саме в той час і день, про який каже відповідач, та встановлена дата і час у відеозапису може не відповідати фактичній даті та/або часу, коли проводився відеозапис.

Також, позивач зауважує на те, що в постанові від 03 жовтня 2019 року серії ДП018 № 168450 не зазначено, що відеофіксація додається до неї, і немає посилання на будь-який технічний засіб, яким здійснено відеозапис, є лише нерозбірлива позначка в її ніжній частині.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем було порушено ст. 268 КУпАП.

Також, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП, поліцейським не було з`ясовано, чи підлягає позивач адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, вказаному у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що постановою Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області - лейтенанта поліції Ліснічука В.Б. від 03.10.2019 серії ДП18 № 707779 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 425 гривень 00 копійок за порушення Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, розгляд якого, відповідно до статті 222 КУпАП, віднесено до компетенції органів Національної поліції, тому, поліцейський Ліснічук В.Б. діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, і підґрунтям для прийняття такого рішення стали вимоги нормативно-правових актів, які є обов`язковими для виконання на всій території України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 707779 від 03.10.2019, інспектором Ліснічуком В.Б. встановлено, що 02.10.2019 о 17 год. 21 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mitsubishi Lanser, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Київ Чоп здійснив обгін на перехресті, чим порушив п. 14.6 Правил дорожнього руху України. У зв`язку з цим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Копію постанови позивачу було надіслано рекомендованим листом №26965/41/30-2019 від 04.10.2019.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КпАП України, настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до вимог п.14.6 Правил дорожнього руху України обгін заборонено: а) на перехресті; б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом; г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості; ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об`їзд; д) у тунелях; е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку; є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В матеріалах справи міститься відеозапис, наданий відповідачем до суду першої інстанції, на якому зафіксовано, що транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi Lanser, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив обгін фури на перехресті (а.с.50).

Окрім того, в матеріалах справи наявне фото моменту обгону автомобілем під керуванням позивача транспортного засобу на забороненій ділянці дороги (а.с.49).

Отже, посилання позивача на відсутність відеофіксації скоєння ним правопорушення не відповідають фактичним обставинам та доказам, наданими відповідачем.

Також, з відеозапису № вбачається, що позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Посилання позивача про позбавлення його права розгляду справи у визначений патрульним час колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки останнього було ознайомлено усно та письмово про перенесення його справи на 03.10.2019, надано повідомлення про запрошення до поліції, що підтверджується його підписом (запис відео з 37 хв. 25 с. по 39 хв. 25 с. № ).

В свою чергу, позивач не з`явився на вказаний час, про що свідчить відеозапис № .

Жодних доказів того, що вказаний відеозапис, як стверджує позивач в апеляційній скарзі, не був зроблений саме в той час і день, про який каже відповідач, та встановлена дата і час у відеозапису може не відповідати фактичній даті та/або часу, коли проводився відеозапис, останнім ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Вищезазначене спростовує і доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ст. 268 КУпАП, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачу забезпечено реалізацію його права на ознайомлення з матеріалами справи, дачу пояснень, надання доказів, заявлення клопотань, а також на користування юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, шляхом часткового задоволення клопотання позивача про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як встановлено в ході розгляду справи, позивач своїми правами не скористався та у вказаний відповідачем час не прибув.

Також, не приймаються до уваги і доводи апеляційної скарги на відсутність в оскаржуваній постанові запису про відеофіксацію, яка додається, та відсутність посилання на будь який технічний засіб, яким здійснено відеозапис, оскільки в постанові зазначено технічні пристрої, на які велася відеофіксація, та міститься запис про те, що до неї додається копія відео та повідомлення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 707779 від 03.10.2019.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її скасування, а отже і для задоволення позовних вимог.

Окрім того, щодо вимог позивача про визнання протиправними дій інспектора по винесенню оскаржуваної постанови, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

У даному випадку, інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області - лейтенант поліції Ліснічук В.Б. за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виніс оскаржувану постанову від 03.10.2019, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про визнання протиправними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06.02.2020 року по справі № 554/9363/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський І.С. Чалий