Справа № 580/111/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року справа № 580/111/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (бульв. Шевченка, 185, м.Черкаси, 18000, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача протиправними;

- зобов`язати відповідача виконати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він звертався до відповідача із заявами щодо виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак листами вказане рішення повернуто відповідачем у зв`язку з невідповідністю наданих документів вимогам Порядку №440, оскільки вказане рішення винесено 23.07.2018, тобто після 01.01.2013. Позивач посилається на рішення Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №759/1928/13-а, в якому зазначено, що положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не містить заборони виконання судових рішень боржником яким є державний орган, у резолютивній частині яких є замість слів «стягнути» записано «зобов`язати виплатити».

Відповідач позов не визнав, надіслав до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що подане позивачем рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 ухвалене після 01.01.2013, тому таке рішення не підлягає до виконання Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській відповідно до частини 3 статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснити з 01.04.2018 перерахунок ОСОБА_1 пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.04.2018 до моменту здійснення перерахунку.

Заявами від 04.10.2019 та від 03.12.2019 позивач звертався до відповідача про виконання рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 в порядку визначеному постановою КМУ від 03.09.2014 №440.

Листами відповідача від 04.10.2019 №2.4/2992 та від 03.12.2019 №12107/2 відповідач повернув подане позивачем рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 у зв`язку з невідповідністю наданих позивачем документів вимогам Порядку №440, оскільки вказане рішення винесено 23.07.2018, тобто після 01.01.2013.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає, що ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі - Закон №4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 та ст. 3 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок №440), яким передбачено, що рішення - це виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Судом встановлено, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2018 у справі №823/2248/18 набрало законної сили 26 вересня 2018 року, отже, в даному випадку, повинно виконуватись не в порядку Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і Порядку №440, а в порядку статті 63 розділу VIII Закону України «Про виконавче провадження», тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Посилання позивача на рішення Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №759/1928/13-а є необґрунтованим, оскільки предмет та обставини цієї справи та справи, що розглядається №580/111/20 є різними.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі вищевикладених обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.А. Гайдаш