Справа № 400/639/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р. № 400/639/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суд Лебедєва Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса, за участі третьої особи, яка не заяляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк про визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2019 р. ВП № 60102378,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участі третьої особи - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк (надалі - третя особа) про визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2019 р. ВП № 60102378.

Ухвалою суду від 10.02.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

13.02.2020 року на виконаня ухвали суду від 10.02.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано належним чином оформленуї позовну заяву із зазначенням на боці кого, виступає третя особа з обґрунтуванням того, яким чином рішення суду може вплинути на права і обов`язки цієї особи; із зазначенням засобу зв`язку та офіційної електронної адреси або адреса електронної пошти - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк. Разом з позовною заявою надано заяву про поновлення строку для звернення до суду. Крім того, у якості відповідача визначено - Інгульський відділ Державної виконавчої служби у місті Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса (надалі - відповідач).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що 12 липня 2017 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №8227 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 120 708, 85 грн. на користь ПАТ Комерційний банк Приватбанк. 20 вересня 2019 року головним державним виконавцем Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №8227 від 12.07.2017 року. Проте, позивач з постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2019 року не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження позивач зазначає пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документу від 12.07.2017 року до виконання. Зважаючи на наведене, позивач просив скасувати спірну постанову відповідача.

Ухвалою від 14.02.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд визнав причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновив строк звернення до суду. Водночас, зазначеною ухвалою суду відкрито провадження у справі № 400/639/20 та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ та призначено судове засідання на 24.02.2020 року.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, судове засідання по справі № 400/639/20, призначене на 24.02.2020 року, перенесено на 11.03.2020 року.

11.03.2020 року за вх. № 6014 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до п.5. Розділ XIII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ, Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.09.2019 р. ВП № 60102378 є законною.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 11.03.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 11.03.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк в судове засідання, призначене на 11.03.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання представника позивача задовольнив та відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, здійснив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. був вчинений виконавчий напис № 8227 про стягнення заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк з ОСОБА_1 не сплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 23.03.2010 року. Як зазначено у виконавчому записі, виконавчий напис має бути пред`явлений до виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби протягом одного року з дня його вчинення.

У вересні 2019 року ПАТ Комерційний банк Приватбанк звернулось до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим написом.

Постановою від 20.09.2019 року головного державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Онісіч Н.В. було відкрито виконавче провадження № 60102378 з виконання виконавчого напису № 8227 від 12.07.2017 року.

Не погодившись із вказаною постановою у виконавчому провадженні ВП № 60102378, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання постанови протиправною та її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із тим, що позивач вважає, що станом на дату винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто 20.09.2019 року, строк предявлення виконавчого напису від 12.07.2017 року №8227, відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) " від 04.11.2010 року № 2677-VI, минув.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон N 3425-XII; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами першою, другою статті 1 Закону № 3425-XII передбачено, що Нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до статті 90 Закону № 3425-XII стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі статтею 91 Закону № 3425-XII виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 1404-VIII; в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що підлягає примусовому виконанню рішення на підставі такого виконавчого документа, як виконавчий напис нотаріуса.

Згідно з частинами першою-третьою статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Отже, строк предявлення виконавчого напису нотаріуса до виконання складає три роки.

Пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Враховуючи, що предметом розгляду в даній справі є дії та рішення в процесі здійснення виконавчих, а не нотаріальних дій, тому в даному випадку спеціальним законом виступає Закон № 1404-VIII, яким встановлено трирічний строк для пред`явлення виконавчих документів.

Також суд наголошує, що в «Прикінцевих та Перехідних положеннях» Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Закону № 1404-VIII набрав чинності 5 жовтня 2016 року. З матеріалів справи вбачається, що спірний виконавчий напис нотаріуса виданий після набрання чинності Законом № 1404-VIII, а саме - 12.07.2017 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин в частині строку для пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса слід застосовувати положення Закону № 1404-VIII, що встановлює трирічний строк для пред`явлення виконавчого документа.

Вказані висновки повністю узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постанові від 29 листопада 2019 року у справі №420/1318/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному випадку строк пред`явлення виконавчого напису №8227 від 12.07.2017 року, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, станом на 20.09.2019 року не закінчився.

Тобто, строк пред`явлення виконавчого напису №8227 від 12.07.2017 року до виконання обраховується з 05.10.2016 року відповідно до строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, отже, станом на день відкриття виконавчого провадження не минув.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що при відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу, відповідачем відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60102378 від 20.09.2019 року та підстави для її скасування відсутні.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У випадку відмови у задоволенні позову фізичної особи статтею 139 КАС України відшкодування судових витрат, в тому числі судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 34993225) про визнання протиправною та скасування постанови від 20.09.2019 р. ВП № 60102378 - відмовити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 11.03.2020 року.

Суддя Г. В. Лебедєва