Справа № 825/1093/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1093/16 Суддя першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року, яке проголошене о 15 год. 13 хв. та складене у повному обсязі 19 листопада 2019 року, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської митниці ДФС про скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови у прийнятті митної декларації,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПП «Семенівська мануфактура» звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- скасувати рішення Чернігівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 02 березня 2016 року № 102000010/2016/000053/1 та від 26 травня 2016 року № 102000010/2016/000128/2;

- скасувати картки відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110002/2016/00085 та № 102110002/2016/00122.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року зазначені судові рішення було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року адміністративний позов ПП «Семенівська мануфактура» було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що до митного оформлення були надані документи, які містять розбіжності та дають можливості встановити дійсну митну вартість. Відповідач зазначає, що звіт про оцінку майна ґрунтується на неналежних доказах, калькуляції на час здійснення поставок були неактуальними, докази здійснення попередньої оплати товару та відомості про вартість страхування не надані, а прайс лист не містив інформації про період його дії та перелік країн, в яких він може бути використаний.

Відзив на апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС від ПП «Семенівська мануфактура» не надходив.

Відповідач на виконання вимог суду апеляційної інстанції надав додаткові пояснення, у яких зазначив, що повідомлення про необхідність надання додаткових документів позивачу не направлялося. Натомість із позивачем були проведені митні консультації.

Під час судового засідання представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що між ПП «Семенівська мануфактура» та CHANGXING ВАІТЕ IMPORT AND EXPORT CO. LTD був укладений контракт № BASM10/09/14 від 10 вересня 2014 року щодо поставки товарів у асортименті.

Згідно з інвойсом № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року позивачу були поставлені тканини на загальну суму 27600,57 доларів США, а згідно з інвойсом № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року - тканини на загальну суму 40526,92 доларів США.

Товар, визначений вказаними інвойсами був переданий перевізнику, що підтверджується коносаментами від 23 грудня 2015 року та від 08 квітня 2016 року, в яких вказується, що товар прибуде у місце призначення контейнерами MSCU7922606 та MSCU9895120. Кількість та вартість товару, що поставляється, підтверджується також видатковими накладними № 453 від 21 грудня 2015 року та № 162 від 05 квітня 2016 року.

Декларування товару здійснювало ПП «Національні традиції» відповідно до умов договору від 20 жовтня 2014 року № 20/10-14/02 про надання послуг по декларуванню товарів.

До Чернігівської митниці ДФС були подані митні декларації № 102110002/2016/020893 та № 102110001/2016/200977. Згідно вказаних декларацій позивачем заявлено митну вартість товару за основним методом - за ціною договору (контракту).

Разом із зазначеними деклараціями були надані такі документи: контракт від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14; інвойси № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року; пакувальні листи до зазначених інвойсів; видаткові накладні № 453 від 21 грудня 2015 року та № 162 від 05 квітня 2016 року; відвантажувальні специфікації № ВТСN2015453/188-4/1 від 24 грудня 2015 року та № ВТСN2016162/462-1 від 07 квітня 2016 року; міжнародні товарно-транспортні накладні № 2606 та № 5120; платіжні доручення від 17 грудня 2015 року № 44 та від 03 лютого 2016 року № 79; калькуляції собівартості № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року; коносаменти від 23 грудня 2015 року та від 08 квітня 2016 року; звіти про оцінку майна № 05-04/02/12 від 01 лютого 2016 року та № 05-04/05/93 від 26 травня 2016 року; прайс-листи № 19D12/15 від 19 грудня 2015 року та № SHYL945/4 від 02 квітня 2016 року; комерційна пропозиція від 25 вересня 2015 року; листи від 04 січня 2016 року № ВТСN2015453/4, від 05 січня 2016 року № 11.001/05.01, від 05 січня 2016 року № ВТСN2015453/5, від 19 квітня 2016 року № ВТСN2016162/19, від 20 квітня 2016 року № ВТСN2016162/20, від 21 квітня 2016 року № 11.001/21.04.

За результатами здійснення аналізу документів, що подані разом з митною декларацією № 102110002/2016/020893, контролюючий орган встановив, що:

- джерела інформації, на які посилається оцінювач у звіті про оцінку майна від 01 лютого 2016 року № 05-04/02/12 або не знайдені в мережі Інтернет, або не містять інформації щодо оцінюваних товарів, а також містить посилання на сайти з мережі Інтернет, в той час як додатки до звіту роздруковані з сайту www.alibaba.com, який не зазначено в списку наведених джерел інформації; цінова інформація стосується інших товарів, відмінних від оцінюваних та надана на умовах FOB, в той час як умови поставки згідно CFR-m. ILYICHEVSK;

- неможливо перевірити перерахування коштів за поставку товару згідно платіжного доручення від 17 грудня 2015 року № 44 внаслідок неподання до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати;

- калькуляція собівартості на товари від 04 січня 2016 року № BTCN2015453/01 дійсна на період з 05 жовтня по 05 грудня 2015 року, в той час як завантаження товару здійснено 23 грудня 2015 року згідно інвойсу від 23 грудня 2015 року № BTCN 2015453;

- прайс-лист від 18 грудня 2015 року № 901188-4 не містить інформації щодо періоду дії цін та країн, на які поширюється цінова пропозиція;

відсутні документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

За результатами здійснення аналізу документів, що подані разом з митною декларацією № 102110001/2016/200977, контролюючий орган встановив, що:

- звіт про оцінку майна від 26 травня 2016 року № 05-04/05/93 поданий в неповному обсязі та не дає можливості перевірити ціноутворення;

- калькуляція собівартості товарів від 18 квітня 2016 року № BTCN 2016162/01 дійсна на період з 11 січня по 11 березня 2016 року, в той час як завантаження товару здійснено 06 квітня 2016 року згідно інвойсу від 06 квітня 2016 року № BTCN 2016162;

- прайс-лист від 01 квітня 2016 року № 90462 не містить інформації щодо період дії цін;

- перевірити перерахування коштів згідно платіжного доручення від 03 лютого 2016 року № 79 неможливо з огляду на неподання до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати;

- відсутні документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

З огляду на викладене Чернігівська митниця ДФС прийшла до висновку про те, що надані до митного оформлення документи відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з цим відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 02 березня 2016 року № 102000010/2016/000053/1 та від 26 травня 2016 року № 102000010/2016/000128/2, а також складені картки відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110002/2016/00085 та № 102110002/2016/00122.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями митного органу, ПП «Семенівська мануфактура» звернулося до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ПП «Семенівська мануфактура», суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав усі документи, що необхідні для визначення митної вартості за ціною контракту, надані документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

Також суд першої інстанції зазначив, що звіти про оцінку майна від 01 лютого 2016 року № 05-04/02/12 та від 26 травня 2016 року № 05-04/05/93 згідно з ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України не належать до обов`язкового переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення.

Щодо калькуляцій собівартості та прайс-листів суд першої інстанції зазначив, що виявлені контролюючим органом обставини не є достатніми підставами для невизнання задекларованої позивачем митної вартості товару. Суд звернув увагу, що калькуляція не є документом, по якому здійснюється оплата та поставка товару, адже такими документами є інвойс та коносамент, які були надані позивачем, а сама калькуляція лише розшифровує вартість товару, у зв`язку з чим може бути складена в інший час, ніж поставка товару.

Також суд першої інстанції встановив, що вартість перевезення товару була включена в ціну товару, що підтверджується листами постачальника від 04 січня 2016 року № BTCN2015453/4 та від 19 квітня 2016 року № BTCN2016162/19.

Щодо посилання відповідача на неможливість перевірити перерахування коштів на дату поставки згідно платіжних доручень від 17 грудня 2015 року № 44 та від 03 лютого 2016 року № 79 суд зазначив, що згідно інвойсів попередня оплата за відповідними поставками не погоджувалася та не проводилася.

Додатково суд першої інстанції звернув увагу на те, що митним органом не надсилалася письмова вимога декларанту про надання додаткових документів із зазначенням причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно з переліком.

Зазначена норма права вказує на те, що митний орган, встановивши, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зобов`язаний направити письмову вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком протягом 10 календарних днів.

Разом з тим, у рішеннях від 02 березня 2016 року № 102000010/2016/000053/1 та від 26 травня 2016 року № 102000010/2016/000128/2 відсутні посилання на те, що митний орган реалізував свої повноваження на витребування у декларанта додаткових документів. Згідно з вказаними рішення, відповідач, встановивши, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, одразу прийняв рішення про коригування митної вартості.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції Чернігівська митниця ДФС надала пояснення, у яких підтвердила, що письмова вимога про надання додаткових документів у порядку ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України до ПП «Семенівська мануфактура» не направлялася.

Натоміть відповідач наголосив, що до прийняття рішення про коригування митної вартості товарів із позивачем були проведені митні консультації.

Надаючи оцінку зазначеному доводу митного органу, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Положеннями ч.ч. 2-4 ст. 57 Митного кодексу України передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Зазначені норми права вказують на те, що процедура консультацій проводиться у разі визначення митної вартості товарів за другорядними методами. У свою чергу другорядні методи застосовуються у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена за першим методом і митним органом належним чином обґрунтовані причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Таким чином, проведенню консультацій має передувати встановлення неможливості використання першого методу визначення митної вартості - за ціною договору.

Відтак, проведення консультацій не свідчить про дотримання Чернігівською митницею ДФС порядку коригування митної вартості товару та не замінює виконання ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України щодо направлення декларанту письмової вимог про надання додаткових документів.

Зазначені обставини вказують на те, що Чернігівська митниця ДФС, зробивши висновок про те, що надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не забезпечила ПП «Семенівська мануфактура» можливості надати додаткові документи з метою доведення обґрунтованості заявленої митної вартості.

Недотримання послідовності дій митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має наслідком визнання незаконними рішень про коригування митної вартості товарів від 02 березня 2016 року № 102000010/2016/000053/1 та від 26 травня 2016 року № 102000010/2016/000128/2.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на відповідача покладається обов`язок довести, що заявлена декларантом митна вартість є недостовірною.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Приписи ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 810/2784/18 Верховний Суд зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення надав вірну правову оцінку підставам для невизнання заявленої ПП «Семенівська мануфактура» митної вартості, що зазначені у п. 33 рішень про коригування митної вартості товарів від 02 березня 2016 року № 102000010/2016/000053/1 та від 26 травня 2016 року № 102000010/2016/000128/2 та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вони не відповідають вимогам ст. 53 Митного кодексу України.

Додатково до висновків, зроблених судом першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року, якою справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд, міститься вказівка на те, що звіт про оцінку майна (висновок) не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортовано товару, оскільки не є обов`язковим документом в розумінні Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер, а тому навіть якщо такий і містить недоліки чи не повну інформацію, то це не може свідчити про недостовірність вартості об`єкта оцінювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких Верховним Судом скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що калькуляція лише розшифровує вартість товару, тому може бути складена в інший час, ніж здійснювалася поставка товару.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що такий документ був наданий до митного органу з метою підтвердження того, що витрати на фрахт (перевезення) були включені продавцем у собівартість товару.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Отже, калькуляції собівартості № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року додатково, разом з іншими документами, підтверджують, що у позивача відсутній обов`язок надавати до митного оформлення транспортні (перевізні) документи та включати до ціни, що була фактично сплачена, вартість таких послуг.

За змістом п. 3 ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України розрахунок ціни (калькуляцію) стає обов`язковим документом, що надається до митного оформлення виключно у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Посилання на наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у матеріалах справи відсутні.

Прайс-лист, згідно з п. 6 ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, також належить до додаткових документів, потреба у якому виникає у разі якщо надані до митного документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За відсутності таких обставин, прайс-лист не має вирішального значення при перевірці правильності митної вартості і відсутність у ньому інформації про період дії і перелік країн, на які він поширюється - не є перешкодою для визнання заявленої позивачем митної вартості товару.

У якості іншої підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив неможливість перевірити перерахування коштів за поставку товару згідно платіжних доручень від 17 грудня 2015 року № 44 та від 03 лютого 2016 року № 79 внаслідок неподання до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в інвойсах № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року були відсутні посилання на необхідність здійснення передплати товару.

У свою чергу п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачає, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, надаються виключно у разі, якщо рахунок сплачено.

З огляду те, що на час здійснення поставок строк сплати вартості товару не настав, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відсутність банківських платіжних документів не є перешкодою для визначення митної вартості товару за ціною договору.

В апеляційній скарзі Чернігівська митниця ДФС наголошує на тому, що за умовами контракту від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14 здійснення передплати є обов`язковою умовою для здійснення постанови кожної партії товару.

Дослідивши умови зазначеного контракту, колегія суддів встановила, що умови поставки для кожної партії товару визначаються і узгоджуються сторонами у рахунку-фактурі.

Умовами контракту передбачено також, що постачальник повинен завантажити товар на борт судна в порту завантаження у визначену дату або в межах узгодженого строку.

Згідно з абз. 2 ст. 5 контракту від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14 сторони домовилися, що оплата товару здійснюється на таких умовах: сума передплати згідно рахунку-фактури про передплату, решта суми від повної вартості партії оплачується протягом трьох місяців з дати фактичної поставки товару.

Зазначена умова контракту вказує на те, що здійснення передплати є обов`язковим у разі визначення такої умови в рахунку-фактурі.

Враховуючи, що інвойсах (рахунках-фактурах) № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року відсутні посилання на те, що поставка відповідних партій товару здійснюється на умовах часткової передплати, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що платіжні доручення не підлягали наданню під час митного оформлення.

Одночасно колегія суддів враховує, що ПП «Семенівська мануфактура» надало разом з митними деклараціями копії платіжних доручень від 17 грудня 2015 року № 44 та від 03 лютого 2016 року № 79, які не стосуються поставок, які здійснювалися згідно з інвойсами № ВТСN2015453 від 23 грудня 2016 року та № ВТСN2016162 від 06 квітня 2016 року. Помилкове надання позивачем таких могло призвести до виникнення у митного орган сумнівів у достовірності наданих документів та правильності ви значення митної вартості.

Разом з тим такі сумніви, у разі їх виникнення, могли бути підставою для витребування у позивача додаткових документів в порядку ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Однак зазначена процедура перевірки правильності визначення митної вартості товарів застосована не була.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ПП «Семенівська мануфактура».

Доводи апеляційної скарги Чернігівської митниці ДФС не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 18 листопада 2019 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 10 березня 2020 року.