Справа № 640/25058/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року м. Київ № 640/25058/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ у м. Києві) щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною, зобов`язання вчинити дії щодо надання інформації про відсутність заборгованості ПП «Віталі» зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є ліквідатором Приватного підприємства «Віталі», яке перебуває в стадії припинення з 06 січня 2017 року. Для отримання довідки про відсутність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, позивач 12 січня 2017 року направив до Правобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Києві повідомлення про ліквідацію ПП «Віталі», одночасно просив надати зазначену довідку.

Упродовж періоду з 12 січня 2017 року по 07 жовтня 2019 року відповіді на запит позивач не отримав, у зв`язку з чим 07 жовтня 2019 року направив до відповідача запит щодо надання інформації про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків з боку ПП «Віталі». У відповідь на запит позивач отримав лист від 09 жовтня 2019 року, який не містив запитуваної інформації, у чому позивач вбачає порушення своїх конституційних прав на отримання інформації, з чим звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2020 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2019 року, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у загальному позовному провадженні та у залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2020 року визнано необґрунтованою заяву позивача про відвід судді Келеберді В.І., зупинено провадження у справі №640/25058/19 до вирішення питання про відвід судді, передано справу відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Патратія О.В. від 23 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №640/25058/19 відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року поновлено провадження у справі №640/25058/19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року визнано необґрунтованою заяву позивача про відвід судді Келеберді В.І., передано справу відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Погрібніченка І.М. від 18 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Келеберди В.І. від розгляду адміністративної справи №640/25058/19 відмовлено.

Від відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надходило, при цьому копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також позовні матеріали отримано особисто уповноваженим представником ГУ ПФУ у м. Києві Єфремовим І.О. 22 січня 2020 року.

Суд звертає увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (частина друга статті 77, частина четверта статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини другої статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України за наявними у справі матеріалами.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 як власник приватного підприємства «Віталі» 04 січня 2017 року прийняв рішення №1/2017 щодо припинення діяльності та ліквідації підприємства, призначивши себе ліквідатором.

Листом від 12 січня 2017 року позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та у зв`язку з припинення підприємства просив видати довідку про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Зазначену заяву згідно штампу вхідної кореспонденції прийнято Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 12 січня 2017 року за №1195/04.

Як зазначає позивач, жодної відповіді на заяву від 12 січня 2017 року він не отримав.

Окрім того, 07 жовтня 2019 року позивач направив до ГУ ПФУ в м. Києві запит на інформацію відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому просив у п`ятиденний термін надати інформацію про відсутність заборгованості ПП «Віталі» зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також інформацію щодо підстав відмови у наданні довідки про відсутність заборгованості на заяву від 12 січня 2017 року.

На зазначений інформаційний запит позивач отримав відповідь листом від 09 жовтня 2019 року №234955/08, у якій ГУ ПФУ в м. Києві повідомляє, що запит позивача розглядається в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки не є запитом на публічну інформацію у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», а окрім того зазначає, що наданню довідки про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України передує процедура перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, у зв`язку з чим позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою.

Не погоджуючись з такою відповіддю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду та стверджує, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність, а його доводи суперечать вимогам чинного законодавства та порушують його конституційні права на отримання інформації.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з положень частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звертаючись до ГУ ПФУ в м. Києві із запитом від 07 жовтня 2019 року про надання інформації про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, позивач посилався на положення Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Оскільки позивач у зв`язку з ліквідацією приватного підприємства запитував інформацію щодо відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України з боку ПП «Віталі», то відповідачем вірно визначено, що його запит від 07 жовтня 2019 року не є запитом на отримання публічної інформації у розумінні положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з чим відповідь позивачу від 09 жовтня 2019 року надавалася в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Зокрема, позивачу роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» інформаційна взаємодія між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів у випадках, визначених цією статтею, здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з відповідними державними органами.

Відповідно до пунктів 2 та 4 Порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань й інформаційними системами Пенсійного фонду України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 13 липня 2016 року №1915/5/755, інформаційну взаємодію забезпечують технічний адміністратор Реєстру та Пенсійний фонд України, така взаємодія здійснюється на центральному рівні.

Згідно даних підсистеми «Відомості з реєстру страхувальників» ІКІС ПФУ, за допомогою якої здійснюється взаємодія органів ПФУ з Єдиним державним реєстратором, ГУ ПФУ в м. Києві діє відповідно до Порядку заповнення та подання державному реєстратору форм повідомлень про початок проведення позапланової перевірки, неможливість проведення позапланової перевірки про наявність заперечень проти проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, затвердженого постановою правління ПФУ №33-1 від 31 жовтня 2011 року.

Також позивачу доведені наявні в базі ІКІС ПФУ дані щодо ПП «Віталі», зокрема, що наявні наступні повідомлення: від 26 січня 2017 року №5777/09 щодо неможливості проведення позапланової перевірки страхувальника та від 08 жовтня 2019 року №232510/08 щодо наявності заперечень щодо ліквідації страхувальника.

Стосовно відповіді на лист від 12 січня 2017 року позивачу повідомлено, що зазначений лист було отримано Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та у відповідь направлявся лист щодо необхідності подання первинних документів для проведення перевірки у зв`язку з ліквідацією ПП «Віталі» за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 99, тобто за адресою реєстрації ПП «Віталі».

У цій же частині суд зазначає, що питання щодо неотримання відповіді на заяву від 12 січня 2017 року позивач піднімає зі сплином значного проміжку часу, а саме: з моменту направлення листа та до подання позивачем адміністративного позову до суду минуло майже три роки, при цьому заяви щодо поновлення строку звернення до суду в цій частині та наявності обґрунтованих причин його пропущення, позивач до суду не подавав.

Суд зазначає також, що у відповіді на запит позивача від 07 жовтня 2019 року відповідачем роз`яснено, що відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для зняття з обліку та отримання довідки про відсутність заборгованості необхідно провести документальну перевірку суб`єкта господарювання, для чого позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою за адресою: вул. Бульварно-Кудрявська, 16 у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог щодо протиправної бездіяльності відповідача, позивач зазначив, що у відповіді від 09 жовтня 2019 року не наведено юридичних підстав відмови у наданні довідки про відсутність заборгованості зі сплати страхових внесків до ПФУ, проте, суд не знаходить достатніх та переконливих доказів на підтвердження таких аргументів та вважає, що матеріали справи та встановлені вище обставини свідчать про зворотне, а саме про те, що у відповіді від 09 жовтня 2019 року чітко зазначені підстави та правове обґрунтування неможливості надання запитуваної позивачем довідки, оскільки її наданню передує певна процедура проведення документальної перевірки, у зв`язку з чим позивачу необхідно звернутися з відповідною заявою за зазначеною у листі адресою.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши обставини справи на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час надання відповіді на запит Манохіна В.І. листом від 09 жовтня 2019 року, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах своїх повноважень та на підставі чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Також, суд вважає за необхідне зазначити також, що, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягають відшкодуванню лише при задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнкпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, , тел..

Суддя В.І. Келеберда