Справа № 480/3482/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 р.Справа № 480/3482/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Гелета С.М., м. Суми) від 10.12.2019 року (повний текст складено 16.12.2019 року) по справі № 480/3482/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним визначення дати призначення пенсії, скасувати рішення в цій частині та переглянути дату призначення пенсії; визнати протиправним та скасувати виключення з його страхового стажу трьох років та двох місяців роботи у військовій частині НОМЕР_1 з 01.05.1993 по 30.06.1996 року; визнати протиправним та скасувати виключення з його страхового стажу частини періоду навчання у Харківському ордена Леніна авіаційному інституті ім. М.Є. Жуковського з 01.09.1979 до 01.03.1985; визнати протиправним та скасувати зниження "розміру пенсії за віком" з 01.10.2017 шляхом встановлення "доплати до старого розміру пенсії" таким, що порушує абзац 2 ч. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2148-VІІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при призначенні йому пенсії, відповідачем невірно застосовано норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та призначено пенсію з моменту звернення, а не з моменту досягненням позивачем 55 річного віку - з 28.11.2016 на підставі норм п.п. 1 п. 1 ст. 45 та абз. 6 п. 3 розділу XV "Прикінцеві положення" указаного Закону. Також позивач вказує на те, що відповідачем необґрунтовано виключено із стажу для призначення пенсії період роботи у військовій частині НОМЕР_1 з 01.05.1993 до 30.06.1996, який підтверджено записами в трудовій книжці. Крім того, при призначенні пенсії було необґрунтовано зменшено період навчання в Харківському авіаційному інституті. Так, період навчання складав з 01.09.1979 по 01.03.1985, однак такий період зараховано лише по 18.02.1985. Позивач також зазначає про те, що зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % з 03.10.2017, призвело до зменшення розміру призначеної йому пенсії. За рахунок доплати до попереднього розміру пенсії, сума пенсії зберігається на рівні попередньої виплати, однак пенсійна виплата зменшилась з 4527,95 грн. до 4483,15 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі № 480/3482/19 позовні вимоги задоволено частково: зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 06.02.2017 включити до стажу ОСОБА_1 період навчання в Харківському ордена Леніна авіаційному інституті ім. М.Є.Жуковського з 01.09.1979 до 01.03.1985, а також період роботи у військових частинах з 01.05.1993 до 30.06.1996. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо заниження індивідуального коефіцієнту трудового стажу до 1 % з 01.10.2017 р. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту трудового стажу у розмірі 1,35 % та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржувалося, а позивачем рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо заниження індивідуального коефіцієнту трудового стажу до 1 % з 01.10.2017 р. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту трудового стажу у розмірі 1,35 %, рішення суду переглядається з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2017 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій (а.с. 98).

Протоколом від 08.05.2017 р. позивачу призначена пенсія за віком, як ветерану війни з 10.02.2017 р. відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 99). Загальний страховий стаж позивача склав 28 років 4 місяці 28 днів.

Звернувшись до суду із позовом позивач вважав, що оскільки віку 55 років він досяг ІНФОРМАЦІЯ_1 то пенсія йому, як учаснику бойових дій, мала бути призначена саме з цієї дати. Натомість пенсія була призначена ОСОБА_1 з 10.02.2017 р. тобто з моменту звернення, що не відповідає положенням п.п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд зазначив, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією довідки від 05.11.2017 р. № 476 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції (а.с. 14) та копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 виданого 02.02.2017 р. (а.с. 15).

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення окремих категорій осіб із числа учасників антитерористичної операції" від 18.10.2016 № 1683-VIII абзац 6 п. 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" викладено в такій редакції: "військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок".

На підставі зазначених положень Закону позивачу була призначена пенсія.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (на яку посилається позивач) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На обґрунтування своїх вимоги позивач зазначає, що право на пенсію він набув 27.11.2016 р., а за її призначенням він звернувся у тримісячний строк - 10.02.2017 р., тобто пенсія йому має бути призначена з 28.11.2016 р.

Суд першої інстанції визнав такі твердження позивача необґрунтованими, оскільки Закон від 18.10.2016 р. № 1683-VIII, на підставі якого ОСОБА_1 призначена пенсія, набув чинності 06.02.2017 р., тобто на момент досягнення 55 років вказаний закон не діяв.

Крім того, листом від 20.05.2019 р. № 11005/05-20 Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області повідомило позивача про те, що дата призначення його пенсії була переглянута, пенсія призначена не з 10.02.2017 р. - з дати подання заяви, а з 06.02.2017 р. - з дати набрання чинності Законом від 18.10.2016 р. № 1683-VIII. Доплата за вказаний період виплачена разом із пенсією в червні 2019 (а.с. 118).

В подальшому Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено розділом XIV-І згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017.

Також, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено наступними пунктами:

пунктом 4-3. Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

пунктом 4-4. З 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

пунктом 4-5. Збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який застосовується для обчислення пенсій, передбачене частиною другою статті 42 цього Закону, проводиться починаючи з 2021 року.

У 2019-2020 роках показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який застосовується для перерахунку пенсій, збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за рік, що передує року, в якому проводиться збільшення, порівняно з роком, що передує року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує на те, що після внесення змін до абз. 5 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 %, розмір його пенсії було зменшено на 342,35 грн. ніж при призначенні пенсії.

Так, при призначенні пенсії позивача її розмір було визначено із врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % у зв`язку із чим коефіцієнт стажу склав 0.38250, а розмір пенсії відповідно 4117,20 грн. Разом із доплатою відповідно до Закону України "Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни" від 16.03.2004 р. № 1603-ІV загальний розмір пенсії склав 4157,20 грн. (а.с. 130). В подальшому ОСОБА_1 сума пенсії визначалась із урахуванням підвищення, як учаснику бойових дій.

Так, з 01.10.2017 р. пенсія позивача була перерахована із застосуванням середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки та із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 % (п. 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

У зв`язку із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% коефіцієнт стажу склав 0,28333, а розмір пенсії відповідно 3049,74 грн. (а.с. 132).

При цьому, абз. 2 ч. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2148-VІІІ передбачено, що у разі, коли внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

У зв`язку із цим, з 01.10.2017 р., разом із цільовою грошовою допомогою на прожиття учаснику бойових дій у розмірі 40,00 грн., позивачу встановлена доплата до попереднього розміру пенсії, призначеної з 06.02.2017 р., та її розмір склав 4485,20 грн. (а.с. 132).

Таким чином, при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 та у зв`язку із зменшенням її розміру за рахунок зменшення величини оцінки одного року страхового стажу та відповідно коефіцієнту страхового стажу, розмір пенсії, призначеної позивачу з 06.02.2017 збережено в попередньому розмірі за рахунок встановленої доплати.

На підставі цього, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо протиправності зниження розміру його пенсії за віком є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В доводах апеляційної скарги позивач послався на те, що внаслідок вказаного перерахунку йому фактично було зменшено основний розмір пенсії. Також вказав, що ч. 1 ст. 58 Конституції України гарантовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З приводу наведених вище доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п.2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закон України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII, у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону, розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що з 01.10.2017 р. пенсії, призначені згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, тоді як лише при призначенні вперше пенсії, у період з 01.10.2017 р. по 31.12.2017 р., застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія за віком позивачу була призначена за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій з 06.02.2017 р., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи та не заперечується сторонами.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач мав право саме на перерахунок його пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із застосуванням положень п. 4-3 розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, з урахуванням того, що йому була призначена вперше пенсія за віком до 01 жовтня 2017 року.

Крім того, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування запроваджено нову формулу розрахунку пенсій, а не лише змінено відсотковий розмір величини оцінки одного року страхового стажу, при цьому, з одночасним підвищенням розміру середньої заробітної плати, який використовується при призначенні пенсії. Тобто, у формулі розрахунку пенсії одні показними зменшилися, а інші збільшилися.

Згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч.2), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 р. Конституційний Суд України вказав, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване ст. 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у рішенні від 19.06.2001 р. № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині 3 статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Як було встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи та позивачем в апеляційній скарзі не спростовано, що при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 та у зв`язку із зменшенням її розміру за рахунок зменшення величини оцінки одного року страхового стажу та відповідно коефіцієнту страхового стажу, розмір пенсії, призначеної позивачу з 06.02.2017 збережено в попередньому розмірі за рахунок встановленої доплати, тобто в цьому випадку звуження прав позивача не відбулося.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині про визнання протиправними дій відповідача щодо заниження індивідуального коефіцієнту трудового стажу до 1 % з 01.10.2017 р. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнту трудового стажу у розмірі 1,35 %.

Доводи апелянта вказаних вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі № 480/3482/19, в частині яка є предметом апеляційного оскарження, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі № 480/3482/19 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року по справі № 480/3482/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 12.03.2020 року