Справа № 580/200/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/200/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Гаражно-будівельного автокооперативу "Час" до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В :

Гаражно-будівельний автокооператив "Час" звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 28 грудня 2019 року ВП №60851300 про накладення штрафу за невиконання рішення суду в сумі 5100 грн. та від 17 січня 2020 року ВП №60851300 про повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду в сумі 10200 грн.

Позов обгрунтовано тим, що відповідач помилково дійшов висновку про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин, оскільки самочинно побудовані гаражі збудовані безпосередньо громадянами за власний кошт та на власний ризик, і вже після здійснення будівництва власники цих гаражів об`єднались та створили гаражно-будівельний автокооператив «Час», тому питання щодо самовільного зайняття громадянами спірних земельних ділянок повинно вирішуватись окремо з кожним власником гаража індивідуально в судовому порядку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що громадяни, гаражі яких розташовані на спірних земельних ділянках, виключені з числа членів гаражно-будівельний автокооператив «Час», що підтверджується витягом з протоколу засідання правління ГБАК «Час», що фактично виключає можливість знесення таких гаражів самостійно ГБАК «Час» без участі вказаних осіб. Також судом виходив з того, що з метою добровільного виконання рішення суду позивачем здійснювалось розклеювання оголошень та доводилось питання знесення автогаражів до відома їх користувачів, в результаті чого рішення господарського суду Черкаської області у справі №925/701/18 виконано частково шляхом знесення деяких гаражів, що розміщені на спірних земельних ділянках, а іншими користувачами автогаражів вчиняються дії щодо вивезення належного їм майна.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем без поважних на те причин не виконано рішення господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі №925/701/18, у зв`язку з чим на нього правомірно накладено штрафи, тому позов задоволенню не підлягає.

10 березня 2020 року Головою правління ГБАК «Час» було подано клопотння про перенесення розгляду скарги відповідача задля надання позивачу можливості підготувати відзив на апеляційну скаргу. Дане клопотання обгрунтовано тим, що копію апеляційної скарги позивачем отримано 05 березня 2020 року, а його адвокат наразі знаходиться на лікуванні за межами м. Черкаси та Черкаської області.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила продовжити розгляд справи, з огляду на те, що дане клопотання не підтверджено жодними доказами, з яких, зокрема, можливо встановити, що адвокат дійсно перебуває на лікарняному, а в ГБАК «Час» не має можливості забезпечити участь у справі іншого юриста. Крім того, дана справа відноситься до категорії термінових, а тому згідно статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі №925/701/18, яке набрало законної сили 11 березня 2019 року, зобов`язано автокооператив «Час» усунути перешкоди у використанні земельними ділянками з кадастровими номерами :05:024:0071 та :05:024:0069 по вулиці Віталія Вергая, 1 у м. Черкаси , які перебувають в оренді у ТОВ «Мікат-Нафта» на підставі договору оренди землі від 09 серпня 2004 року, шляхом знесення за рахунок автокооперативу «Час» самочинно побудованих гаражів на земельній ділянці 0,4019 га та привести земельну ділянку у придатний для використання стан.

11 грудня 2019 року головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Расторгуєвою І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60851300 з примусового виконання рішення господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі №925/701/18.

23 грудня 2019 року гаражно-будівельний автокооператив «Час» листом №15 повідомив державного виконавця про існування обставин, які фактично унеможливлюють виконання боржником рішення господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі №925/701/18, зокрема, що вказане рішення суду доведено позивачем до громадян, гаражі яких розташовані на вищевказаній земельній ділянці, тому питання щодо самовільного зайняття громадянами спірних земельних ділянок повинно вирішуватись окремо з кожним власником гаража індивідуально в судовому порядку.

Постановою державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 грудня 2019 року у вищевказаному виконавчому провадженні на боржника ГБАК «Час» за невиконання рішення суду накладено штраф на користь держави в розмірі 5100 грн. та постановою від 17 січня 2020 року за повторне невиконання рішення суду накладено штраф на користь держави в розмірі 10200 грн, на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, вважаючи, що вказані постанови державного виконавця про накладення штрафу є протиправними, а його права порушено, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися, колегія суддів виходила з такого.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1, 2 ч.1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 ч.3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.1 ч.1 статті 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Абзацом 1 ч.6 статті 26 Закону передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.1,2,3 статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.

В оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку, що з метою добровільного виконання рішення суду позивачем здійснювалось розклеювання оголошень та доводилось питання знесення автогаражів до відома їх користувачів, а також що на час розгляду даної адміністративної справи рішення Господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі № 925/701/18 частково виконано шляхом знесення окремими громадянами деяких гаражів, що розміщені на спірних земельних ділянках, а іншими користувачами автогаражів вчиняються дії щодо вивезення належного їм майна.

Однак, таке твердження є помилковим, оскільки рішенням Господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі № 925/701/18 встановлено вимогу щодо зобов`язання Гаражно-будівельного автокооперативу «Час» усунути перешкоди у використанні земельними ділянками шляхом знесення за рахунок Автокооперативу «Час» самочинно побудованих гаражів на земельній ділянці 0,4019 га та привести земельну ділянку у придатний для використання стан.

Наказом Господарського суду Черкаської області від 16 квітня 2019 року у справі № 925/701/18 на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі № 925/701/18 чітко встановлено виконання судового рішення зобов`язального характеру, проте, аж ніяк не розклеювання оголошень та доведення питання знесення автогаражів до відома їх користувачів, або, як зазначено у оскаржуваному рішенні, часткове знесення деяких гаражів.

Тобто, зазначене вище не свідчить про виконання рішення суду або про поважність причин його не виконання.

При цьому, з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 60851300 від 11 грудня 2019 року до дати винесення постанови про накладання штрафу від 17 січня 2020 року боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження», а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження. Тобто, жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду у вказаний період божником здійснено не було.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувані постанови Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладання штрафів державним виконавцем були винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України, з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та прав стягувача.

Також в оскарженому рішенні суд посилається на те, що громадяни, гаражі яких розташовані на спірних земельних ділянках, виключені з числа членів гаражно-будівельного кооперативу «Час», що підтверджується витягом з протоколу від 18 січня 2020 року № 1 засідання правління ГБАК «Час», що фактично виключає можливість знесення таких гаражів самостійно ГБАК «Час» без участі вказаних осіб.

Однак, з даним висновком суду погодитись неможливо, оскільки, матеріали справи не містять жодного підтвердження набуття громадянами права власності на належні їм автогаражі, або підтвердження належного користування окремого члена гаражно-будівельного кооперативу «Час» своїм гаражем.

Проте, відповідно до положень Закону «Про кооперацію», право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. В свою чергу, право власності на користування спірною земельною ділянкою відсуне у позивача.

Також слід зазначити, що виключення громадян з членів гаражно-будівельного кооперативу «Час», гаражі яких розташовані на спірних земельних ділянках на підставі витягу з протоколу від 18 січня 2020 року № 1 засідання правління ГБАК «Час» не було вирішено у визначеному законодавством порядку, оскільки ні рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, ні укладення договору оренди земельної ділянки не відбулося, що виключає можливість участі фізичних осіб у знесенні таких гаражів, право власності на які у них не підтверджене.

Окремо слід, зазначити про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування висновку Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 495/7135/16-а.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 822/1079/17.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п.1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки Гаражно-будівельним автокооперативом "Час" не надано доказів належного виконання рішення суду у справі №925/701/18 щодо усунення перешкод у використанні земельними ділянками з кадастровими номерами :05:024:0071 та :05:024:0069 по вулиці Віталія Вергая, 1 у м. Черкаси , які перебувають в оренді у ТОВ «Мікат-Нафта», шляхом знесення за рахунок автокооперативу «Час» самочинно побудованих гаражів на земельній ділянці 0,4019 га та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, то підстав для скасування постанов про накладення штрафу за невиконання такого судового рішення без поважних причин - немає.

Відтак, з огляду на статус позивача як боржника у виконавчому провадженні, який за наслідками судового захисту зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі поновити порушені права ТОВ «Мікат-Нафта», суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками Черкаського окружного адміністративного суду про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних постанов.

Доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази та обставини справи, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Гаражно-будівельного автокооперативу "Час" до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку