Справа № 160/6934/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 160/6934/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2019 р. в адміністративній справі №160/6934/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо застосування обмежень сумами 9 650 грн. з 01.03.2016 р. по 30.06.2016 р., 10 740 грн. з 01.07.2016 р. по 31.12.2017 р., 13 730 грн. з 01.01.2018 р. по 30.06.2018 р., 14 350 грн. з 01.07.2018 р. по 30.11.2018 р., 14 970 грн. з 01.12.2018 р. по 30.06.2019 р., 15 640 грн. з 01.07.2019 р. та іншими сумами десятикратного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при нарахуванні та виплаті йому щомісячного пенсійного забезпечення;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій починаючи з 01.03.2016 р. без застосування до цих виплат постанови КМУ № 649 від 22.08.2018 р., та виплачувати йому щомісячне пенсійне забезпечення в сумі, яка на момент подання позову складала 23 139,42 грн., без обмежень з необхідним перераховуванням та індексацією у відповідні до законодавства України строки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 22.10.2003 р. знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, та отримує пенсію за вислугу років (льотний екіпаж), обчислену відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" та "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".

Пенсію за вислугу років позивачу вперше було призначено в 2003 році відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", як члену льотного екіпажу (пілоту). В 2007 році, після закінчення роботи позивача в авіакомпанії "Міжнародні авіалінії України", йому було перераховано розмір пенсії, яка з того часу стала двоскладовою. Надалі перерахунок здійснювався щороку в березні місяці відповідно до Постанови КМУ № 713 від 09.08.2005 р. в залежності від підвищення середньої заробітної плати в галузі економіки в країні.

31.01.2019 р. позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявами вих. 01/19 та вих. 02/19 про надання інформації щодо повного розміру пенсії та всі її перерахування, починаючи з лютого 2016 р. по теперішній час, та про всі розпорядження та інші правові акти, згідно з якими в вищезазначений період часу пенсійні виплати позивача було обмежено десятьма прожитковими мінімумами чи іншим, а також просив зробити перерахунок і надалі виплачувати йому повний розмір щомісячних виплат згідно законодавства України без обмеження десятьма прожитковими мінімумами.

Позивач отримав від відповідача відповіді 1903/с-07 та 1904/с-07 від 14.02.2019 р. в яких зазначено, що пенсію позивач отримує відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і що відповідно до постанови КМУ від 21.07.1992 р. № 418 здійснено перерахунок призначеної раніше пенсії за вислугу років та нараховано з 01.03.2016 р. пенсію у розмірі 10894,14 грн. Також було повідомлено, що згідно з п.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн. Тобто, розмір пенсії позивача було обмежено сумою 10740 грн. Надалі в 2017-2019 р. розмір пенсії позивача було обмежено сумами десяти прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, а саме 13 730 грн., 14 350 грн. та 14 970 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що перерахунок пенсії та її виплату позивачу проведено у відповідності до вимог діючого законодавства України, підстав для визнання неправомірними дій відповідача та зобов`язання його здійснювати пенсійне забезпечення позивача без обмежень нарахованого розміру пенсії не вбачається.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 01.03.2019 року звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування обмежень граничного розміру у сумі 10740,00 грн. та подальші обмеження сумою десятикратного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2016 неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій починаючи з 01.03.2016.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо застосування обмежень граничного розміру у сумі 10740,00 грн. сумою десятикратного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення з 01.03.2016 протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного пенсійного забезпечення без обмежень граничного розміру пенсій починаючи з 01.03.2016. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 07 травня 2019 року (а.с.24-26).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З наведеного випливає, що постановлення ухвали про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: набрали законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у такій самій справі; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав.

Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає закриття провадження у справі.

Також у постанові від 09.10.2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

При цьому обставиною, якою позивач обґрунтовував свої позовні вимоги в обох адміністративних справах була його незгода з діями відповідача щодо обмеження розміру пенсії десятикратним прожитковим мінімумом, передбаченого постановою КМУ починаючи з 01.03.2016 року.

Крім того, на виконання вимог ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2020 року відповідачем надано протокол нарахування ОСОБА_1 пенсійних виплат разом з розрахунком суми богу, який здійснено на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі № 160/2018/19.

Отже, оскільки предмет та підстави позову, визначені позивачем у цій справі, є тотожними предмету та підставам позову, за наслідком розгляду якого існує судове рішення, яке набрало законної сили, наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що згідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2019 р. в адміністративній справі №160/6934/19 - скасувати.

Провадження в справі № 160/6934/19 - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко