Справа № 480/2811/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р. Справа № 480/2811/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2019, суддя О.М. Кунець, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, Суми, Сумська область, 40000, повний текст складено 29.10.19 по справі № 480/2811/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо переведення пенсії позивача за вислугою за років на пенсію за віком з дати звернення і проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугою років з застосуванням показника заробітної плати (доходу) по Україні за 2012, 2013, 2014 та скасувати рішення №17 від 20.05.2019 в частині перерахунку пенсії за віком з 15.05.2019 з урахуванням пенсії за вислугу років;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу з 23.04.2019 на підставі ст.ст.26,27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ (далі Закон № 1058) без урахування пенсії за вислугою років, із врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто 2016,2017,2018 роки;

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до "Прикінцевих положень" Закону №1058 (п.7-1);

- здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум, а також, виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до "Прикінцевих положень" Закону №1058 (п.7-1).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що 17.12.2014 позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Посилаючись на ч. 2 ст. 10 Закону №1058, відповідач зазначив, що 15.15.2019 позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 оскільки пенсія, яка була призначена позивачу 17.12.2014 призначається довічно, а отже інша пенсія йому призначена бути не може. Тому відповідач вважає, що уданому випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058. Розрахунок середньомісячної заробітної плати проводився із застосуванням показника середньої заробітної плати, передбаченої абз. 2 п. 3 ст. 45 Закону №1058. Розмір пенсії склав 2910, 31 грн., індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,52761. Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії склала 6728,13 (4404,35 грн. середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2014, 2015, 2016 роки * 1,52761 коефіцієнт заробітної плати). Крім того, відповідач вважає, що оскільки пенсію за вислугу років вже було призначено з 17.12.2014 згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то підстав для виплати грошової допомоги немає.

27 грудня 2019 року ухвалами колегії суддів задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження та залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2020 закінчено підготовку до розгляду та призначено справу у відкритому судовому засіданні.

24 лютого 2020 року від позивача по справі надійшов відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 у період з 01.08.1984 працювала лікарем Шосткинської міської санітарно-епідеміологічної станції (а.с.5-8).

17 грудня 2014 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м.Шостка та Шосткинському районі Сумської області (далі УПФУ в м. Шостка та Шосткинському р-ні Сумської обл.) про призначення їй пенсії за вислугою років, як працівнику охорони здоров`я (а.с.11).

Згідно протоколу №4356 від 26.01.2015 позивачу призначена пенсія за вислугу років.

Проте, вже за п`ять днів - 21.12.2014, ОСОБА_1 відновила роботу на посаді завідувача Шосткинським міськрайонним відділом ДУ «Сумський ОЛЦ МОЗ України» - лікаря з гігієни дітей та підлітків.

З 22.12.2014 ОСОБА_1 було поновлено на вказаній посаді.

26 січня 2015 року з повідомлення УПФУ в м. Шостка та Шосткинському р-ні вих. №1182/05 п/с позивач дізналася, що їй призначено пенсію за вислугою років з 17.12.2014 з врахуванням страхового стажу 37 р. 2м. 3д., розмір пенсії становить 1907,66 грн. Проте, у зв`язку з відновленням роботи на спецпосаді, від пенсії позивач відмовилась, про що письмово повідомила УПФУ в м. Шостка та Шосткинському р-ні Сумської обл. Як стверджувала позивач, виплата пенсії з 22.12.2014 була припинена та більше не поновлювалась. Дану обставину не заперечує відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 року ОСОБА_1 виповнилося 59 років, тобто, вона досягла віку, який дає право на призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону №1058.

15 травня 2019 року позивач звернулась до Шосткинського ОУПФУ України Сумської обл. із заявою про призначення з 23.04.2019 пенсії за віком та про виплату мені одноразової грошової допомоги відповідно "Прикінцевих положень» Закону України №1058 (п.71).

Листом Шосткинського ОУПФУ Сумської обл. від 27.05.2019 за №6230/03-п/с, позивача повідомлено, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058 пенсія позивача переведена з пенсії за вислугу років на пенсію за віком з застосуванням показника заробітної плати (доходу) по Україні за 2014, 2015, 2016 р.р. Розмір пенсії з 15.05.2019 склав 2910,31 грн., індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,52761, заробітна плата як застрахованої особи для обчислення пенсії 6728,13 грн. коефіцієнт страхового стажу 0,41500. При цьому, відповідно до п.7-1 розділу ХУ "Прикінцеві положення", ХІУ "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення. Оскільки пенсію за вислугу років вже було призначено з 17.12.2014, згідно п."е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, то підстав для виплати допомоги не має

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інсанії виходив з обгрунованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується письмовими доказами, первинно позивачу пенсію було призначено за вислугу відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до ст.26 Закону №1058 позивач звернулася 22.04.2019 після досягнення 59 річного віку.

Так, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції на час призначення позивачу пенсії) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Враховуючи вищезазначені правові приписи, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання, викладені в апеляційній скарзі на необхідність застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, звертаючись до пенсійного органу із заявою від 22.04.2019, позивач просила призначити пенсію за віком на підставі ст.26 Закону №1058 у зв`язку із досягненням віку, з якого може бути призначений даний вид пенсії. В заяві вказано про те, що пенсія раніше призначалась, від отримання якої позивач відмовилась з 22.12.2014.

Приписами ст. 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком та передбачено вік, з якого особа має право на призначення даного виду пенсії та кількість страхового стажу.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону №1058 заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з п. 2,16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію <…> за вислугу років. Враховуючи викладене, застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 45 Закону №1058 є протиправни.

Позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 213/1226/16-а, які є обов`язковими при вирішення даної справи колегією суддів відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС Укпаїни.

Посилання в апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 10 Закону №1058 в обгрунтування переведення позивача відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058 на пенсію за віком, виходячи з того, що пенсія, яка була призначена позивачу 17.12.2014 призначається довічно, а отже інша пенсія позивачу призначена бути не може, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону №1058 особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Зважаючи на подання позивачем заяви від 22.04.2019, остання виявила бажання на призначення їй пенсії за віком на підставі ст.26 Закону №1058.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків -35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджет України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вищезазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е- ж статті 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків -35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Оскільки на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, позивачка не отримувала будь-яку пенсію, досягла пенсійного віку та працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років та має стаж роботи на відповідних посадах більше 30 років, вона має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, щодо наявності підстав для визнання дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення ЗУ №1058-1У протиправними.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року по справі № 480/2811/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 12.03.2020