Справа № 440/1466/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р.Справа № 440/1466/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЛІР" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 (головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, повний текст складено 03.12.19) по справі № 440/1466/19

за позовом Приватного підприємства "ЛІР"

до Управління Держпраці у Полтавській області, третя особа - ОСОБА_1 ,

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2019, Приватне підприємство «Лір» (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (далі - відповідач), третя особа ОСОБА_1 , в якому просить суд про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 09.04.2019 №ПЛ3777/170/АВ/П/ТД-ФС у розмірі 125 190,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що працівниками відповідача на підставі наказу від 19.03.2019 № 68П «Про проведення заходів державного контролю» та направлення про проведення заходу державного контролю від 19.03.2019 №555 проведено інспекційне відвідування позивача на предмет додержання вимог законодавства про працю, про що складений акт від 20.03.2019 №ПЛ3777/170/АВ.

Порушення виявлені під час інспекційного відвідування становили у порушенні: ч.3 ст.24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

За змістом акту в ході інспекційного відвідування надано договір підряду від 01.02.2019 №20, укладений позивачем з ОСОБА_1 , за умовами вказаного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати підсобні роботи на будівельному майданчику Полтавської №1 та №3, черга №3, №4 договором. Термін дії договору з 01.02.2019 по 28.02.2019. Пунктом 2.1 договору передбачено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 1 година 40 грн. Згідно акту здавання-приймання виконаних робіт від 28.02.2019 замовник сплачує виконавцеві винагороду за відпрацьовані 128 год у розмірі 5120,00 грн. За цим, відповідач констатує про здійснення відповідачем допуску ОСОБА_1 до роботи без належного оформлення трудових відносин.

За результатами акту інспекційного відвідування прийнятий припис про усунення виявлених в ході інспекційного відвідування порушень №ПЛ3777/170/П, яким зобов`язано директора позивача усунути виявлені порушення у строк до 05.04.2019.

Крім цього, за результатами розгляду акту інспекційного відвідування прийнято постанову від 09.04.2019 №ПЛ3777/170/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 125 190,00 грн.

Суд першої інстанції, під час відмови у задоволенні позову, дійшов до висновку, що оскаржувана постанова прийнята у межах чинного законодавства на підставі встановлених фактичних обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 95 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України» державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно до пп. 6 п. 4 згаданої вище постанови Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, а саме: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

У відповідності до ст. 7 згаданої вище постанови Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

На підставі ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення (далі - штрафи).

Пунктом 2 вищезгаданої постанови зазначено про те, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 названої вище постанови зазначено про те, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» зазначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

На підставі ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За обставинами справи, підставою для прийняття наказу відповідачем про здійснення інспекційного відвідування став лист Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області від 01.03.2019 №134-7195/19, яким повідомлено про здійснення прокуратурою процесуального керівництва у кримінальному провадження №0000195 від 28.02.2019 за фактом порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

За змістом отриманого прокуратурою повідомлення 27.02.2019 ОСОБА_1 був доставлений до реанімації обласної лікарні після падіння з 5 поверху в с. Розсошенці, вул. Полтавська, 1, Полтавського району, Полтавської області місце здійснення будівельних робіт та робіт, що пов`язані з підвищеною небезпекою позивачем.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови відповідачем від 09.04.2019 №ПЛ3777/170/АВ/П/ТД-ФС стало порушення позивачем приписів ч.3 ст.24 КЗпП України під час фактичного допуску до роботи працівника ОСОБА_1 .

Позивач стверджує про те, що між ОСОБА_1 та ним укладений цивільно-правовий договір підряду від 01.02.2019 №20.

За умовами вказаного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати підсобні роботи на будівельному майданчику Полтавської №1 та №3, черга №3, №4 договором. Термін дії договору з 01.02.2019 по 28.02.2019. Пунктом 2.1 договору передбачено, що за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 1 година 40 грн. Згідно акту здавання-приймання виконаних робіт від 28.02.2019 замовник сплачує виконавцеві винагороду за відпрацьовані 128 год у розмірі 5120,00 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №440/1207/19 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.05.2019 у справі №440/1207/19 про задоволення позову про скасування припису відповідача від 20.30.2019 №ПЛ777/170/АВ/П.

За обставинами, встановленими даною постановою позивач допустив факт порушення вимог ст.24 КЗпП України під час допущення працівника ОСОБА_1 без укладання у встановленому законом порядку трудового договору.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.06.2019 у справі №554/2910/19 ОСОБА_2 (директора позивача) визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпП та призначено стягнення у вигляді сплати штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2019 постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 18.06.2019 у справі №554/2910/19 залишено без змін.

За обставинами судового рішення у справі №554/2910/19 ОСОБА_2 (директор позивача) допустив фактичний допуск працівника ОСОБА_1 до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

На підставі ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивач про самостійне виявлення ОСОБА_1 бажання оформити саме цивільно-правовий договір, та відсутності у нього трудової книжки та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, що унеможливлювало укладання з ним трудової угоди.

Колегія суддів вважає, що під час надання оцінки даним доводам слід застосовувати правила статті 78 КАС України.

Крім цього, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про невизнання відповідачем нечинним укладеного між позивачем та ОСОБА_1 цивільно-правового договору підряду від 01.02.2019 №20.

Згідно з частиною 1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

У відповідності до приписів частини 2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів, вважає, що відповідач дотримався передбачених чинним законодавством вимог щодо прийняття оскаржуваної постанови від 09.04.2019 №ПЛ3777/170/АВ/П/ТД-ФС.

З огляду на таке, колегія суддів вважає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судове рішення не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємство"ЛІР" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 по справі № 440/1466/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді М.І. Гуцал А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 11.03.2020 року