Справа № 240/12498/19
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/12498/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представника позивача Гаврилова І.А.,

представника відповідача Малиновський Р.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Картекс" до Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання неправомірним та скасування розпорядження,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Картекс" звернулося з позовом до Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання неправомірним та скасування розпорядження від 21.03.2012року №172.

Ухвалою суду від 26.12.2019року прийнято позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі і враховуючи складність справи її призначено до судового розгляду за правила загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.02.2020року закрито підготовче провадження справі і її призначено до судового розгляду по суті. Одночасно судом відмовлено в задоволенні клопотання представника Позивача в залученні до справи в якості Третьої особи на стороні Відповідача Державного кадастрового реєстратора Відділу у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

В судовому засіданні представник Позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Картекс", позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що оскаржуваним розпорядженням змінено цільове призначення земельної ділянки площею 47,4га, що знаходиться на території Ставищенської сільської ради, і її із земель промисловості віднесено до земель сільськогосподарського призначення. На цій земельній ділянці розміщене нерухоме майно ("бувші" очисні споруди Кожанського цукрового заводу), яке з 2015року перейшло у власність Позивача.

Така зміна цільового призначення земельної ділянки проведена з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій", так як проведена за відсутності документації із землеустрою. Про наявність оскаржуваного розпорядження Позивачу стало відомо після прийняття Квітневою сільською радою Попільнянського району Житомирської області рішення від 12.09.2019року про надання дозволу на виготовлення технічної документації на цю земельну ділянку.

Представник Відповідача, Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що дійсно оскаржуваним розпорядженням від 21.03.2012року №172 був затверджений акт обстеження земельної ділянки площею 47,4га на території Ставищенської сільської ради, яка на даний час віднесена до комунальної власності Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області. Таке розпорядження було ухвалено в повній відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Разом з тим, на думку представника Відповідача, таке розпорядження не стало підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення цієї земельної ділянки. Більш того, представник Відповідача вважає, що Позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши доводи представників сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав зміни цільового призначення земельної ділянки регулюються правовими нормами Земельного кодексу України та Закону України "Про землеустрій" від 22 травня 2003 року N 858-IV ( надалі - Закон N 858-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач за договором купівлі - продажу від 03.02.2015року набув право власності на нерухоме майно ("бувші" очисні споруди Кожанського цукрового заводу). Ці обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні копією відповідного договору та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-30).

Судом встановлено та визнається сторонами, що зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, що входить до складу спірної земельної ділянки, площею 49,0га за кадастровим номером :01:000:0169.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру, дослідженого судом, вказана земельна ділянка станом на 18.12.2019року відноситься до земель комунальної власності Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області (а.с.33-35).

Оскаржуваним розпорядженням Відповідача від 21.03.2012року №172 затверджено акт обстеження земельної ділянки площею 47,4га, що знаходиться на території Ставищанської сільської ради (землі промисловості, а саме бувші очисні споруди Кожанського цукрового заводу). Одночасно вказаним розпорядженням цю земельну ділянку віднесено до земель запасу Ставищанської сільської ради, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (а.с.11-12).

Відповідно доводів Позивача, наведених у позові, та доводів представника Позивача в судовому засіданні оскаржуване розпорядження Відповідача є протиправним, так як прийнято без відповідної документації із землеустрою, що протирічить вимогам ч.1ст.20 Земельного кодексу та ч.2 ст.21 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

В розумінні вимог ст.9 КАС України суть спору між сторонами в даній справі зведена виключно до відповідності оскаржуваного розпорядження зазначеним вимогам наведеним Позивачем законодавчим актам.

Вказані доводи Позивача та його представника в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, так як не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, за приписами ст.20 Земельного кодексу України, в редакції на час вирішення спору, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Разом з тим, Позивач не врахував, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок та зміни їх цільового призначення" 2 жовтня 2012 року N 5395-VI були внесені зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких назву статі 20 викладено в такій редакції:

"Стаття 20. Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок", а її частину першу доповнено абзацом другим такого змісту:

"Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення".

Такі зміни набули чинності лише 07.12.2012року, тобто через місяць з дня його опублікування в Голосі України, 2012, 11, 06.11.2012 N 209 та в Урядовому кур`єрі, 2012, 11, 07.11.2012 N 204.

Таким чином, на день прийняття оскаржуваного розпорядження (21.03.2012року) частина першої статті 20 Земельного кодексу України не містила вимоги про здійснення зміни цільового призначення земельних ділянок за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Суд враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" N 5245-VI від 6 вересня 2012 року, окрім іншого, були внесені зміни до Закону N 858-IV і частину першу статті 50 якого було викладено у новій редакції, яка передбачала, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Така правова норма набула чинності лише з 01.01.2013року, тобто після прийняття оскаржуваного розпорядження Відповідача.

Одночасно суд погоджується з доводами представника Позивача, що пунктом "а" ч.2 ст.21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Разом з тим, представник Позивача не врахував, що такі правові норми регулюють відносини щодо підстав та основних вимоги для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Більш того, як зазначено в дослідженому судом витягу з Державного земельного кадастру відомості до нього про спірну земельну ділянку внесені на підставі "проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого 28.11.2013року".

Така державна реєстрація спірної земельної ділянки, що мала місце 18.12.2013року, і її правомірність не є предметом судового розгляду в даній справі.

Суд визнає, що відповідно до частини першої статті 5 КАСУ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи Позивача про наявність порушення його прав оскаржуваним рішенням Відповідача, яким зумовлено зміну цільового призначення спірної земельної ділянки з огляду на таке.

По-перше, як вже зазначалося, державна реєстрація спірної земельної ділянки, що мала місце 18.12.2013року, і містила відомості про цільове призначення (землі сільськогосподарського призначення) проводилася за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого 28.11.2013року. В Державному земельному кадастрі відсутні відомості відносно спірної земельної ділянки, які були зумовлені оскаржуваним розпорядженням, та відомості щодо речових прав на таку земельну ділянку інших осіб, в тому числі Позивача, окрім права комунальної власності Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Тобто, оскаржуване розпорядження не було підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, а тому безпосередньо не вплинуло та не могло вплинути на жодні майнові (речові) права Позивача як власника певного нерухомого майна, набутого після прийняття такого розпорядження.

По-друге, у відповідності до положень ст.20 Земельного кодексу України рішенням 22 сесії 7 скликання Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 12.09.2019року надано дозвіл Квітневій сільській раді на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки без зміни їх цільового призначення (а.с31).

Тобто, вирішення питання про зміну цільового призначення віднесено до повноважень Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області, до якої звертався Позивач із відповідним клопотанням від 20.06.2019року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення в оренду частини спірної земельної ділянки площею 39,5 га (а.с.32).

Доказів результатів розгляду такого клопотання суду не надано.

Таким чином, оскаржуване розпорядження Відповідача від 21.03.2012року №172 не порушує жодних прав Позивача, так як не позбавляє можливості реалізувати належне Позивачу право на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення в оренду частини спірної земельної ділянки площею 39,5 га в іншого суб`єкта владних повноважень - Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Картекс" про визнання неправомірним та скасування розпорядження Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області від 21.03.2012року №172 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 12 березня 2020 року