Справа № 398/405/18(2-іс/340/5/19)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 398/405/18(2-іс/340/5/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 (головуючий суддя Брегей Р.І.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Петрівському, Долинському, Новгородківському районах Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Іщенка Віталія Анатолійовича про визнання протиправними дій та скасування постанови щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Петрівському, Долинському, Новгородківському районах Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Іщенка В.А. про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та оформлення її результатів: складання актів обстеження земельних ділянок, перевірки, протоколу про адміністративне правопорушення, розрахунку шкоди, яка заподіяна самовільним зайняттям земельної ділянки, припису від 29 січня 2018 року.

Просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та оформлення її результатів: складання актів обстеження земельних ділянок, перевірки, протоколу про адміністративне правопорушення, розрахунку шкоди, яка заподіяна самовільним зайняттям земельної ділянки, припису від 29 січня 2018 року.

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 29 січня 2018 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Позов обґрунтовано тим, що акти, протоколи, розрахунки і рішення відповідача протиправні, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення (самовільне зайняття земельної ділянки). Вказано, що земельні ділянки оброблялись на підставі угоди про відшкодування втрат від недоотримання коштів сільським бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою, яка укладена з Новостародубською сільською Радою Петрівського району Кіровоградської області у 2017 році. Також повідомлено, що позивач сплачував кошти за користування земельною ділянкою у розмірі, який встановлений діючим законодавством.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 позов задоволено частково. Скасовано постанову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 29 січня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 170 грн. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. В іншій частині позову відмовлено у задоволенні.

Свою позицію (в частині задоволення позовних вимог) суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач користувався земельними ділянками з 21 грудня 2017 року, сплачуючи відповідну плату, на підставі дозволу (угоди) з Новостародубською сільською Радою Петрівського району Кіровоградської області (яка вважала себе власником земельних ділянок), тому таке користування земельними ділянками не є самовільним, навіть за умови, коли орган місцевого самоврядування зробив помилковий висновок про належність земельних ділянок. Тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що визнання протиправними дій відповідача стосовно складання актів обстеження земельних ділянок, акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення та розрахунку розміру шкоди - не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України, тому виключають наявність порушеного права, що підлягає захисту. Припис та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, які породжують права та обов`язки позивача, тому можуть бути оскаржені за правилами КАС України. Щодо припису, заначив, що земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту, Новостародубська сільська рада не розробляла та не затверджувала проект землеустрою щодо встановлення меж адміністративно-територіальної одиниці, згідно відомостей кадастрової карти земельні ділянки розташовані в межах одного кадастрового номеру. Земельні ділянки, якими користувався позивач відносяться до державної форми власності (землі сільськогосподарського призначення), розпорядником земель державної форми власності (згідно ч. 4 ст. 122 ЗКУ) є ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, тому вимога припису (протягом 30 календарних днів отримати від розпорядника земель державної власності відповідні документи щодо права користування земельною ділянкою) є правомірною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що в ході перевірки встановлено, що громадянином ОСОБА_1 використовується земельна ділянка загальною площею 36,1692 га без правовстановлюючих документів, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 116, ст. 125, 126 ЗКУ. Відповідальність за вчинене порушення передбачена п. б ч. 1 ст. 211, ч. 1 ст. 212 ЗКУ, ч. 16 ст. 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» , ст. 53-1 КУПАП. В результаті перевірки встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки (порушення ст. 125 ЗКУ), про що складено протокол про адміністративне правопорушення (ст. 53-1 КУПАП), постанову про накладення адміністративного стягнення та припис.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали даної справи містять рішення Олександрійського міськрайонного суду від 27.09.2018 року, згідно якого в задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 105-108).

В силу ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 року рішення Олександрійського міськрайонного суду від 27.09.2018 року скасовано та справу направлено на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду. В ухвалі від 06.12.2018 року Третій апеляційний адміністративний суд зазначив, що в силу ч. 3 ст. 21 КАС України, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги - місцевому загальному суду як адміністративному, то таку справу розглядає окружний адміністративний суд (а.с. 138-139).

Справа розглядається в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами, так, в силу зазначеної норми суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:

1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;

2) неприбуття жодного з учасників у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату та час і місце судового засідання;

3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Матеріалами справи підтверджується, що судом першої інстанції справа розглянута в порядку спрощеного провадження (а.с. 200), що надає підстави для розгляду справи судом апеляційної інстанції згідно ст. 311 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що від позивача повернулася до суду апеляційної інстанції поштова кореспонденція, що направлявся позивачу за адресою, яка була визначена позивачем в позові: АДРЕСА_1 . Поштова кореспонденція повернулася з позначкою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Суд апеляційної інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про відкриття апеляційного провадження по даній справі та розгляд апеляційної скарги. Водночас позивач неналежним чином виконав свої процесуальні обов`язки щодо одержання кореспонденції з суду по справі, яку він ініціював як позивач.

Так, в силу ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зазначивши в позовній заяві свою адресу: АДРЕСА_1 , позивач взяв на себе обов`язок приймати за вказаною адресою кореспонденцію, що направляться з суд. Іншу адресу позивач не зазначав, також вказав в позові, що електронна пошта відсутня (а.с. 2).

Оскільки суд апеляційної інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2019, позивач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

Інші учасники справи також належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 січня 2018 року відповідачем складено три акти обстеження земельних ділянок та один акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки), які розташовані за межами населеного пункту с.Новий Стародуб Петрівського району Кіровоградської області загальною площею 36,1692 га та розділені польовими дорогами (а.с. 4-7).

Згідно актів обстеження земельних ділянок від 29 січня 2018 року, обстеження проведені на виконання наказу відповідача від 23 січня 2018 року №23-ДК. Площа земельних ділянок 17,1449 га., 12,5006 га та 6,5237 га. Згідно відомостей актів земля відноситься до державної власності (сільськогосподарське призначення (пасовище)). Огляди проводилися у присутності ОСОБА_1 (позивача). Відповідачем встановлено, що обстежені земельні ділянки оброблені, а межові знаки відсутні (а.с. 4-6).

В силу акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 29 січня 2018 року, земельні ділянки використовуються за відсутності правових підстав (відсутні договори оренди землі) (а.с. 7).

Також 29 січня 2018 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачено приписами статті 53-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 (а.с. 8).

Водночас, 29 січня 2018 року відповідач прийняв постанову, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 170 грн. за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, що передбачено приписами статті 53-1 КУпАП (а.с.9).

Разом з тим, відповідач склав розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, який склав 52 823,28 грн. (а.с. 10).

Того ж дня (29.01.2018) відповідачем складено Припис, яким позивача зобов`язано звільнити самовільно зайняті земельні ділянки до 28 лютого 2018 року (а.с. 11).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», норми Земельного кодексу України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставин справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 53-1 КУпАП встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» встановлено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справи містять Угоду про відшкодування втрат від недоотримання коштів сільським бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою від 21.12.2017 року, що укладена між землекористувачем ОСОБА_1 та власником земельних ділянок Новостародубською сільською Радою Петрівського району Кіровоградської області (а.с. 13).

Згідно вказаної угоди землекористувач ОСОБА_1 , який фактично користується земельною ділянкою площею 36,1692га (рілля) зобов`язується сплачувати плату за вказане землекористування щомісячно до 20 числа поточного місяця за попередній, з розрахунку 5% від грошової оцінки. Угода діє до 21.12.2018 року або до моменту одержання землекористувачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку (п. 4 угоди від 21.12.2017 року).

Угода зареєстрована в Новостародубській сільській раді за №55 від 21.12.2017 року, один з примірників угоди направлено Петрівському відділенню Олександрійської МДПІ (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що позивач користувався земельними ділянками з 21 грудня 2017 року, сплачуючи відповідну плату, на підставі угоди з Новостародубською сільською Радою про відшкодування втрат від недоотримання коштів сільським бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою, (Новостародубська сільська Рада вважала себе власником земельних ділянок), тому таке користування земельними ділянками не є самовільним, оскільки орган місцевого самоврядування зробив помилковий висновок про належність земельних ділянок.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, виходячи з наступного.

В силу ч. 2 ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Вказана норма Конституції України встановлює принцип презумпції знання законодавства.

Презумпція знання законодавства поширюється тільки на закони та інші нормативно-правові акти, які доведені до відома населення у порядку встановленому законом.

Зокрема, частиною 3 статті 57 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права та обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом є нечинними. І відповідно не можуть застосовуватись. Тому основна умова вступу нормативно-правового акту в силу, і відповідно обов`язку його знати є його офіційне оприлюднення, яке здійснюється шляхом опублікування у офіційних друкованих виданнях.

Опублікування нормативно-правового акту є юридичною підставою презумпції знання законодавства.

Суть даної презумпції полягає в тому, що ніхто не може посилатись на незнання закону, якщо закон був опублікований у встановленому законом порядку. Якщо нормативно-правовий акт не опубліковано, то відпадає юридична підстава презумпції знання законодавства. Таким чином існує прямий зв`язок між презумпцією знання законодавства та його офіційним опублікуванням.

Норми законодавства на які посилається відповідач при проведенні перевірки та накладення на позивача адміністративного стягнення опубліковані у встановленому законом порядку, тому підлягає спростуванню висновок, що позивач користувався земельними ділянками з 21 грудня 2017 року, сплачуючи відповідну плату, на підставі угоди з Новостародубською сільською Радою (яка вважала себе власником земельних ділянок), оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 122 ЗКУ розпорядником земель державної форми власності є ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, тому укладення будь-яких угод/договорів з особою, якій не надано повноважень щодо земельних ділянок державної форми власності - є протиправним.

Оскільки Новостародубська сільська рада не є розпорядником земель державної форми власності, то Новостародубська сільська рада не мала правових підстав укладати будь-яких договорів щодо земель державної форми власності.

При цьому, не знання позивачем зазначених норм, не дає підстав для висновку, що позивач користувався земельними ділянками загальною площею 36,1692 га на правових підставах.

Матеріалами справи підтверджується, що 29.01.2018 року відповідачем на виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23.01.2018 року №23-ДК (у присутності позивача) проведено обстеження земельної ділянки площею 17,1449 га, площею 12,5006 га, площею 6,523 га форма власності державна, категорія земель - сільськогосподарського призначення, цільове призначення пасовище, та виявлено, що земельна ділянка оброблена, при цьому у ОСОБА_1 (який користується вказаними земельними ділянками), відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності, права постійного користування або права оренди земельної ділянки, складені Акти обстеження земельної ділянки №23-ДК/23/АО/10/01-18, №23-ДК/24/АО/10/01-18, №23-ДК/25/АО/10/01-18 (а.с. 4-6).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктам земельної ділянки від 29.01.2018 року №23-ДК/20/АП/09/01, складеним за участю землевпорядника Новостародубської сільської ради Пертівського району Кіровоградської області, у присутності ОСОБА_1 (позивача) встановлено, що земельна ділянка за межам с. Новий Стародуб загальною площею 36,1692 га (складається з трьох земельних ділянок розділених польовою дорогою площами 12,5006 га, 17,1449 га, 6,5237 га) оброблена, використання земельної ділянки є самовільним зайняттям земельної ділянки та є порушенням ч.1 ст.116, ст.125,126 ЗК України та ч. 16 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Встановивши в ході перевірки порушення вимог земельного законодавства України, відповідачем 29.01.2018 року складений протокол про адміністративне правопорушення №23/ДК/0005П/07/01/-18 про те, що позивач використовує на території Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області земельну ділянку загальною площею 36,1692 га державної фори власності, сільськогосподарського призначення без правовстановлюючих документів, а саме, укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди, чим заподіяв матеріальну шкоду в сумі 52823,28 грн. (а.с. 8).

29.01.2018 року відповідачем за результатами розгляду протоколу від 29.01.2018 року №23/ДК/0005П/07/01/-18 винесена постанова №23-ДК/0005По/08/01/-18 про накладення адміністративного стягнення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, накладено штраф у розмірі 170 грн. (а.с. 9).

Матеріалами справи підтверджується, що протокол про адміністративне правопорушення вручено позивачу та розглянуто за участі позивача, який повідомив, що обробляє земельні ділянки на підставі угоди про відшкодування витрат від недоотриманих коштів сільським бюджетом за фактичне користування земельною ділянкою, яка укладена з Радою 21 грудня 2017 року (а.с.13). В угоді зазначено, що плата за користування землею становить 5% грошової оцінки за рік. Річна плата складає 58045,42 грн. та сплачується до 20 лютого 2018 року. Угода діє до 21 грудня 2018 року або до моменту одержання землекористувачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Угода підписана керівником Новостародубської сільської ради, вважає, що власником земельної ділянки є орган місцевого самоврядування. Новостародубська сільська рада надала позивачу довідку від 07 лютого 2018 року, у якій зазначено, що проект землеустрою стосовно встановлення меж адміністративно-територіальної одиниці не розроблявся та не затверджувався у порядку приписів статті 173 ЗК України.

Водночас, Приписом №23-ДК/0014Пр/03/01/-18 від 29.01.2018 року позивача зобов`язано в термін 30 календарних днів отримати від розпорядника земель державної власності наказ про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду (а.с. 11).

Колегія суддів апеляційної інстанції піддає критиці угоду, укладену між позивачем та Новостародубською сільською радою 21.12.2017 року (а.с 13) з підстав, зазначених вище.

Згідно довідки від 07.02.2018 року №863, виданої виконавчим комітетом Новостародубської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, вбачається, що проект землеустрою щодо встановлення меж адміністративно-територіальної одиниці с. Новий Стародуб у відповідності до приписів ст.173 ЗК України не розроблявся та не затверджувався.

Статтею 53-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу на громадян від 10-ти до 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 20-ти до 100-та неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за самовільне зайняття земельної ділянки.

Аналіз вищенаведеної норми чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що у даному випадку об`єктивна сторона адміністративного правопорушення полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, яке у свою чергу є фактичним заволодінням (чи заволодінням і користуванням) земельною ділянкою або її частиною, вчиненим в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому порядку не надавалась у володіння і користування (постійне, оренда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) або не передавалась у власність, або за відсутності вчинення правочину щодо такої земельної ділянки (чи щодо об`єкта, розташованого на земельній ділянці), а суб`єктивна сторона самовільного зайняття земельної ділянки характеризується прямим умислом - винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Зі змісту норм ст.ст.251, 252, 280 КУпАП вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема заст. 53-1 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

За змістом ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 ЗК України).

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В абзаці 7 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Пунктом "б" частини 1 статті 211 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доведеним той факт, що позивач користувався земельною ділянку за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, тобто самовільно зайняв земельну ділянку, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 53-1 КУпАП.

При цьому, доводи позивача про те, що земельна ділянка не належить до земель державної власності спростовується наступним.

Згідно розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (набув чинності з 01.01.2013року) з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в)землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового)відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

З дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

У разі якщо межі сіл, селищ, міст не встановлені відповідно до вимог статей 174, 175 та 176 Земельного кодексу України, визначення меж земель державної та комунальної власності здійснюється з урахуванням меж населених пунктів, зазначених у Державному земельному кадастрі.

Оскільки земельна ділянка, якою користується позивач, розташована за межами с. Новий Стародуб, то така земельна ділянка належить до державної власності.

Таким чином, відповідач як уповноважена особа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області мав передбачені діючим законодавством повноваження щодо проведення перевірки, формування результатів перевірки у вигляді актів, складання протоколу, припису та постанови про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

При цьому, в силу ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

В той же час, відповідно до п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Отже, зазначеними приписами законодавства спростовуються доводи позивача про відсутність такого елементу складу правопорушення як об`єкт правопорушення, оскільки наявність чи відсутність кадастрового номеру земельної ділянки не є визначальним для настання відповідальності за ст. 53-1 КУпАП.

Також, на думку колегії судів апеляційної інстанції, доводи позивача щодо неправомірності постанови та неправомірності розрахунку шкоди не є обґрунтованими, оскільки за диспозицією ст. 53-1 КУпАП розмір шкоди не впливає на склад адміністративного правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача стосовно складання актів обстеження земельних ділянок, акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протоколу про адміністративне правопорушення та розрахунку розміру шкоди, то вказані дії передбачені нормами законодавства України при оформлені результатів заходів контролю.

Таким чином, складаючи відповідні документи за наслідками заходу контролю, відповідач діяв у відповідності до вимог законодавства України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що акти обстеження земельних ділянок, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, розрахунок розміру шкоди - не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України, тому виключають наявність порушеного права, що підлягає захисту.

При цьому припис та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, які породжують права та обов`язки позивача, тому можуть бути оскаржені за правилами КАС України.

Приписом від 29.01.2018 року, який є обов`язковим до виконання, переписано позивачу усунути порушення норм законодавства у відповідний спосіб (а.с. 11).

Оскільки порушення норм законодавства знайшли свої підтвердження в ході розгляду справи, то відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням викладеного, колегія судів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суб`єкт владних повноважень (відповідач) довів правомірність своїх дій/рішень, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, рішення суду першої інстанції підлягає скасування, в задоволенні позову слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

В частині позовних вимог щодо оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності - рішення суду апеляційної інстанції не підлягають оскарженню в касаційному порядку в силу ч. 3 статті 272 КАС України (ст. 286 КАС).

В частині позовних вимог щодо оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо проведення перевірки, складення Припису, дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на характер спірних правовідносин та результати апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 243, 272, 286, 311, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.11.2019 - скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

В силу пункту 2 частини 5 ст. 328 КАС постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно статті 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12.02.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова