Справа № 420/4751/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4751/19
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Дата і місце ухвалення 04.12.2019 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суд, -

В С Т А Н О В И В:

12.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суд, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по справі №2а/1570/1378/2011 - з поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області відповідно до ст. 256 КАС України, з 26.03.2013 року;

стягнути з ГУ МВС України в Одеській області на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по праві №2а/1570/1378/2011 про поновлення його на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року закрито провадження у справі №420/4751/19 в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності ГУ МВС України в Одеській області щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по справі №2а/1570/1378/2011.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішень судів за період з 23.06.2011 року по 26.07.2011 року та за період з 26.03.2013 року по 23.10.2013 року, що в сумі складає 238 днів затримки, однак цього не здійснив, чим порушив його законні права та інтереси.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року та прийняти нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом ОМУ ГУМВС України в Одеській області №89 о/с від 18.08.2009 року призначений на посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ, а 20.10.2010р. звільнений з посади наказом №528 о/с у запас ЗС України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2011 року у справі №2а/1570/1378/2011 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №528 о/с від 20.10.2010року в частині звільнення у запас Збройних Сил України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області поновити ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення позивача на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.

На виконання вказаного рішення суду начальником ГУ МВС України в Одеській області прийнято наказ №373 о/с від 26.07.2011 року, згідно з яким відмінено пункти наказів ГУ МВС України №1129 від 13.10.2010 року та від 20.12.2010 року №528 о/с в частині звільнення позивача з посади.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2011 року.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду від 26.03.2013 року постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2011 року скасована, а постанова Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2011 року залишена в силі.

Судом також встановлено, що 29.04.2013 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання постанови суду від 23.06.2011р. у справі №2а/1570/1378/2011 про зобов`язання ГУМВС України в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Крім того, 29.04.2013 року Одеським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист по адміністративній справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному.

Згідно витягу з наказу ГУМВС України в Од6еській області від 23.10.2013 року № 568 о/с відмінено пункт наказу ГУМВС України в області від 05.12.2011 року № 725 о/с в частині скасування пункту наказу ГУМВС України в області від 26.11.2011 року № 373 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 оперуповноваженого сектора карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в області та наказано вважати його призначеним на посаду оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України.

Таким чином, фактично судове рішення у справі №2а/1570/1378/2011 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді було виконано 23.10.2013 року.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції в даному випадку, позивач посилався на те, що оскільки постанова суду по справі №2а/1570/1378/2011 в частині поновлення його на посаді підлягала негайному виконанню, однак була виконана лише 26.07.2011 року, має місце затримка виконання рішення суду, яка підлягає оплаті роботодавцем. Крім того, позивач посилається на те, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року по справі № 2а/1570/1378/2011 його поновлення на роботі мало відбутись з 26.03.2013 року однак фактично відбулось лише 23.10.2013 року, що також свідчить про затримку виконання рішення про поновлення його на роботі.

Зважаючи на зазначене позивач просив стягнути з ГУ МВС України в Одеській області на його користь середній заробіток за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.03.2013 року №К/9991/81967/11 по справі №2а/1570/1378/2011 в сумі 24048,76 грн.

Позивач зазначив, що у періоди з 23.06.2011 року по 26.07.2011 року відповідачем не виконувалось рішення суду першої інстанції, а з 26.03.2013 року по 23.10.2013 року відповідачем не виконувалось рішення суду касаційної інстанції, а тому середній заробіток за час затримки виконання вказаних рішень судів підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 1 ст. 256 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Статтею 1291 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 255 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст. 14 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В свою чергу, статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У рішенні від 24.01.2019 року у справі № 760/9521/15-ц Верховний Суд зазначив, що за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Аналіз правових норм законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

При цьому, чинне законодавство не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Вказаний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №812/1336/17.

Слід зазначити, що як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у рамках даного позову розглядається питання щодо невиконання зазначених вище судових рішень щодо поновлення позивача на посаді у негайному порядку і пов`язана з цим необхідність відшкодування неотриманих сум заробітної плати внаслідок затримки виконання рішення суду у справі №2а/1570/1378/2011.

В ході розгляду справи встановлено, що на виконання виданого Одеським окружним адміністративний судом по адміністративній справі №2а/1570/1378/2011 виконавчого листа про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному, позивачу 30.12.2013 року було виплачено суму середнього заробітку - 66522,16 грн., про що міститься відповідна відмітка Головного управління ДКСУ в Одеській області на самому виконавчому листі з поміткою "оплачено".

У постанові Одеського окружного адміністративного суду по справі №2а/1570/1378/2011 від 23.06.2011 року не було визначено суми середнього заробітку, який підлягав стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, а визначено лише період, за який вона підлягає стягненню - з 25.10.2010 року по дату поновлення на роботі з урахуванням знаходження на лікарняному.

З матеріалів справи встановлено, що для визначення конкретного розміру середньої заробітної плати, яка підлягала стягненню на його користь, позивач звертався до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення по справі 2а/1570/1378/2011 додаткової постанови.

Додатковою постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 року у справі 2а/1570/1378/2011 було визначено, що стягненню підлягає середня заробітна плата за весь час вимушеного прогулу у загальному розмірі 66 522, 16 грн., з яких: 20 550 грн. за період з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року та 45972, 16 грн. за період роботи з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року. Однак, вказана додаткова постанова була оскаржена відповідачем по справі та скасована Одеським апеляційним адміністративним судом 09.07.2014 року. У задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

В свою чергу, ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача було виплачено суму середньої заробітної плати саме в розмірі 66 522,16 грн. Сплата зазначених сум підтверджується і повідомленням №92 про безспірне списання коштів з рахунків боржника від 30.12.2013 року, згідно з яким проведено списання коштів на користь позивача у сумі 66522 грн. 16 коп. (а.с.88). Крім того, дані про проведення нарахування коштів також підтверджуються випискою з банківського рахунку позивача (а.с.91).

Відповідач зазначив, що на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 25.10.2010 року по 25.07.2011 року (наказом від 26.11.2011 року його було поновлено на роботі, а тому за цей період стягненню заробітна плата не підлягає) в сумі 20 550 грн., а також за період з 06.12.2011 року по 23.10.2013 року (оскільки позивача повторно було звільнено наказом від 05.12.2011 року та поновлено наказом від 23.10.2013 року) в сумі 45 972 грн.

Сплата Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області середнього заробітку в сумі 66 522,16 грн. не заперечується позивачем.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було сплачено позивачеві середній заробіток за період з моменту первинного звільнення по день фактичного поновлення на роботі (з 25.10.2010 року по 25.07.2011 року), та з моменту повторного звільнення по день видачі наказу про поновлення на посаді (з 06.12.2011 року по 23.10.2013 року). В даному випадку відсутні періоди, які залишились непокритими виплатою середньої заробітної плати, зокрема, з моменту, коли позивач повинен був бути поновленим на роботі по день фактичного поновлення на роботі, а тому колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення за ці ж самі періоди ще й сум середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Колегія суддів зазначає, що фактично середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення є заробітною платою, яку роботодавець повинен сплатити працівнику за час, який працівник мав би працювати, однак, з вини роботодавця не працював.

У постанові від 25.07.2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд зазначив, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. При цьому, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Таким чином, оскільки позивач фактично отримав компенсацію неотриманого заробітку за весь час з моменту звільнення по день фактичного поновлення на роботі, то в даному випадку відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.03.2020 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук