Справа № 120/3303/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3303/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

10 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Кравець В.А.

представника відповідача: Козій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Петренко Ганни Миколаївни, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 16 липня 2019 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці померлого годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням фактично виплачених сум пенсії за віком. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання пенсіонера. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

26.02.2020 року позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якому вона зазначає про її безпідставність, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення (в частині задоволення позовних вимог) відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни в цій частині відсутні.

В судовому засіданні сторони вимоги своїх апеляційних скарг підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.09.2007 ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2005 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 59).

Водночас ОСОБА_2 був суддею у відставці з 30.12.1993 року, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке виплачувалось відповідачем.

16.07.2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявою, в якій просила призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого чоловіка, починаючи з 07.04.2019 року.

Після цього позивачка неодноразово зверталась на адресу відповідача з аналогічними вимогами як письмово, так і на Урядову "гарячу лінію".

Листами від 31.07.2019 року № 2113/П-10, від 10.09.2019 року № 1689/п та від 17.09.2019 року № 2600/П-10 відповідач повідомив позивачку, що Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Водночас згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV призначаються такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія по інвалідності та пенсія у зв`язку з втратою годувальника. При досягненні необхідного пенсійного віку за суддею у відставці зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом № 1058-IV. У разі незгоди з відповіддю, позивачці рекомендовано звертатися до вищого пенсійного органу в порядку підлеглості або безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 16.07.2019, 08.10.2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявами, в яких просила здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання померлого чоловіка, як судді у відставці, за період з грудня 2018 року до березня 2019 року, посилаючись на зміну складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та збільшення у зв`язку з цим щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 32596,44 грн до 52331,40 грн. Також у заявах позивачка просила виплатити їй недоотримані чоловіком суми щомісячного грошового утримання судді у зв`язку з проведенням зазначеного перерахунку.

Як видно з матеріалів справи, листом від 22.10.2019 року № 3078/П-10 відповідач повідомив позивачку про те, що довічне грошове утримання судді у відставці виплачувалось ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства. Протягом 2019 року останній не звертався до пенсійного органу з приводу перерахунку грошового утримання. Недоотримана пенсія у зв`язку із смертю пенсіонера відсутня. У разі незгоди з відповіддю, рекомендовано звертатися до вищого пенсійного органу в порядку підлеглості або безпосередньо до суду.

Крім того, встановлено, що 19.07.2019 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про виплату їй допомоги на поховання чоловіка, надавши витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 0 від 23.04.2019 року.

Листом від 02.08.2019 року № 2173/П-10 відповідач повідомив позивачку про те, що згідно з Законом № 1058-IV в разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Водночас Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено виплати допомоги на поховання особам, які отримували щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Разом з відповіддю позивачці повернуто вищезазначений витяг з реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання.

Не погодившись з діями та бездіяльністю відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013 року по 21.02.2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є непрацездатною особою, оскільки досягла передбаченого законом пенсійного віку. На день смерті свого чоловіка ОСОБА_2 позивачка перебувала на його повному утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 04.11.2019 року № 02-34-601. Крім того, позивачка отримувала від чоловіка допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, позивачка відповідає умовам призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, визначеним статтею 36 Закону № 1058-IV, у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка позивачки ОСОБА_2 .

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону №1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 38 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, довічно.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що з огляду на наведені правові норми позивачка має право на отримання довічно пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії (щомісячного грошового утримання судді у відставці) померлого годувальника.

При цьому, критично оцінює доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що щомісячне довічне грошове утримання не є видом пенсійних виплат і, відповідно, не належить до сфери пенсійного забезпечення, а є формою соціального забезпечення суддів, яке характеризується особливостями правового регулювання й фінансування (за рахунок коштів Державного бюджету), що унеможливлює ототожнення поняття "пенсія" та "щомісячне довічне грошове утримання".

З цього приводу колегія суддів зазначає, що розділом X Закону № 1402-VIII визначено статус судді у відставці.

Згідно з ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною другою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом частини п`ятої статті 142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання за своєю суттю є регулярною грошовою виплатою у зв`язку із звільненням судді у відставку, яка виплачується територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Слід зазначити, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зберігається за суддею у відставці і після досягнення пенсійного віку, встановленого Закону №1058-IV.

Водночас, пенсія також є регулярною щомісячною грошовою виплатою, яка призначається у визначеному державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певних обставин, зокрема, досягненням особою пенсійного віку, настанням інвалідності, смертю годувальника. Отже, пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Право позивачки на отримання пенсії по втраті годувальника залежно від його доходу на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді, що призвело до ситуації, в якій позивачка виявилась позбавленою права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальник після досягнення пенсійного віку отримував пенсійні виплати не відповідно до Закону № 1058-IV, а на підставі Закону № 1402-VIII. Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії цього виду не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання призначена на законних підставах та є регулярною пенсійною виплатою судді у відставці за рахунок державних коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що непрацездатна позивачка, будучи особою, яка перебувала на утриманні померлого судді у відставці і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 53 Закону № 1058-IV визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Встановлено, а відповідачем не заперечується, що саме позивачка здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зв`язку з цим 23.04.2019 року Тульчинським ВРАЦС ГТУ у Вінницькій області позивачці видано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № НОМЕР_3 .

Зі змісту відповіді відповідача за № 2173/П-10 від 02.08.2019 року вбачається, що підставою для відмови у виплаті позивачці допомоги на поховання є те, що Закон № 1058-IV передбачає виплату такої допомоги в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, тоді як померлий чоловік позивачки отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зазначає, що пенсія за віком та щомісячне довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. При цьому померлий чоловік позивачки вважався пенсіонером та отримував пенсійне забезпечення від держави.

Таким чином, є протиправною відмова відповідача у виплаті позивачці допомоги на поховання пенсіонера, а тому, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачці таку допомогу в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував на момент смерті ОСОБА_2 слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача про неперерахування та невиплату їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачці недоотриману пенсію померлого чоловіка вказаний період з урахуванням змін складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані позовні вимоги позивачка обґрунтовує з посиланням на статтю 1227 Цивільного кодексу України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у статті 1227 ЦК України, йдеться про ті суми, які були нараховані пенсіонерові, але фактично не виплачені йому (не одержані ним) за життя - так як у цій статті йдеться про суми, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаною правовою нормою передбачено право членів сім`ї померлого пенсіонера на ті суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя. Тобто, йдеться про ті суми пенсії, які були нараховані пенсіонерові, але фактично не виплачені йому (не одержані ним) за життя.

На це додатково вказують положення ч. 1, 2 ст. 52 Закону № 1058-IV, відповідно до яких сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Водночас, згідно відомостей про нараховані та виплачені ОСОБА_2 суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року. Як видно з довідки Вінницького відділу обслуговування громадян № 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.11.2019 року № 281 за вказаний період чоловікові позивачки виплачено усі нараховані суми пенсії. Відсутність заборгованості з виплати ОСОБА_2 довічного грошового утримання також підтверджується відповіддю відповідача №3078/П-10 від 22.10.2019 на заяву позивачки.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо виплати позивачці недоотриманої пенсії померлого чоловіка за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року не можуть бути задоволені, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено факту наявності сум пенсії, що належали померлому ОСОБА_2 , але не були отримані ним за життя.

Водночас судом встановлено, а позивачкою не заперечується, що ні особисто ОСОБА_2 , ні позивачка, як його представник відповідно до нотаріально посвідченої довіреності, за життя ОСОБА_2 не зверталися до відповідача із заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і пенсійний орган питання про це не розглядав.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині позовних вимог, в зв`язку з чим, судом правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваних дій належним чином не довів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Петренко Ганни Миколаївни, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 березня 2020 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.