Справа № 400/3280/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2020 р. справа № 400/3280/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2

до відповідачаМиколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54030

провизнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 87 342,48 грн.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 та довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі в розмірі 87 342,48 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 та довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі в розмірі 87 342,48 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум (грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) по день фактичного розрахунку.

Крім того, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору та клопотання про встановлення відповідачу місячного строку для подачі звіту про виконання судового рішення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом від 30.09.2019 року № 238 передбачено виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 87 342,48 грн. При звільненні позивача з військової служби, а також на дату звернення до суду з позовом, вказану суму виплачено не було. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними. Посилаючись на ст. 117 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, так як виплата грошової компенсації за неотримане речове майно буде здійснена після надходження коштів на його реєстраційний рахунок (а. с. 30-39).

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). В ухвалі суд роз`яснив позивачу, що його клопотання про звільнення від сплати судового збору не розглядається по суті, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач зазначає, що 12.12.2019 року на його картковий рахунок зараховано грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 86 032,34 грн., на підставі чого позивач відмовляється від вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 та довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі в розмірі 87 342,48 грн. Разом з тим, у своїй заяві позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 та довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі в розмірі 87 342,48 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум (грошової компенсації вартості за не отримане речове майно) по 12.12.2019 року (дату фактичної виплати компенсації).

Вирішуючи заяву позивача, чуд враховує наступне.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Спір між позивачем і відповідачем виник щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Суд відкрив провадження у справі за правилами ст. 263 КАС України на підставі того, що спір не є складним та не вимагає проведення судового засідання для встановлення обставин справи.

Стаття 263 ч. 3 КАС України визначає певні особливості розгляду такої категорії справ, зокрема нею передбачено, що у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже, при розгляді справ, визначених у ст. 263 КАС України, сторони позбавлені права подавати будь-які процесуальні заяви, окрім заяв по суті справи, якими є позов та відзив на нього, відповідно, позивач не може змінювати свої позовні вимоги.

Це підтверджується і нормами ст. 47 ч. 1 КАС України, відповідно до якої позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, тобто у випадку розгляду справи, передбаченої ст. 263 КАС України, в яких судові засідання не проводяться і справа розглядається у письмовому провадженні, позивач не має права на подання зави про зміну предмету і підстав позову.

Таким чином, суд не приймає до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог і вирішує справу з первинно заявленими вимогами.

Ухвалою від 12.03.2020 року суд закрив провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 та довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі в розмірі 87 342,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач з 1993 року по 30.09.2019 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2019 року № 238 позивача, звільненого з військової служби в запас за пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключено з списків особового складу військового комісаріату (а. с. 14).

Вказаним наказом передбачено виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 87 342,48 грн.

Як свідчать матеріали справи, 12.12.2019 року позивачу виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 86 032,34 грн., на підставі чого, судом закрито провадження у справі з частині позовної вимоги про стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки позивачу таку компенсацію вже виплачено.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум (грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу положень ст. 117 КЗпП України вбачається, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана правова позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

За наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, в розумінні ст. 117 КЗпП України, є безпідставним.

Таким чином, у випадку звернення позивача до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку, з урахуванням вищезазначеного висновку Європейського суду з прав людини, норма статті 117 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовується.

Оскільки позивач підтвердив виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати такої компенсації, а право на виплату середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації позивачем не доведено.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) - відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз