Справа № 620/21/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/21/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Шурка О.І.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в особі Відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби про визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. від 13.12.2019 у виконавчому провадженні № 58516918 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 13.12.2019 у виконавчому провадженні № 58516918 про накладення штрафу розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, стягувач у виконавчому провадженні - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 42359,08 грн., при цьому, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 58516918 з виконання виконавчого листа № 2540/3211/18, виданого на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 по справі № 2540/3211/18.

Під час здійснення зазначеного виконавчого провадження Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило відповідача, що на виконання виконавчого провадження проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 18.02.2018, здійснено доплату до пенсії за період з 30.01.2019 по 28.02.2019 в розмірі 1552,49 грн. Сума була виплачена 09.03.2019.

Сума боргу за період з 15.01.2013 по 29.01.2019 в розмірі 42359.08 грн. нарахована, але може бути виплачена тільки після виділення коштів з Державного бюджету України.

Також, вказано на те, що пенсійним органом при виконанні рішення у справі № 2540/3211/18 було враховано норми постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, а тому, відсутні підстави вважати, що позивачем не виконується рішення суду без поважних причин.

Вважаючи, що рішення суду не виконане позивачем без поважних причин, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 13.12.2019 прийнято постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Незгода з вказаним вище рішенням та діями щодо прийняття постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні зумовила звернення органу пенсійного фонду до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи - стягувача у виконавчому провадженні на отримання коштів.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; (ч. 1 ст. 18, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

У силу приписів п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Варто звернути увагу на те, що ч. ч. 1, 2, 3 ст. 63 вказаного Закону, встановлює порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а саме: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження; у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність; виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником; у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом; у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження» встановлено перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню з визначенням певних прав та обов`язків учасників виконавчого провадження та самого органу, що здійснює виконання. Крім того, врегульовано порядок вчинення виконавчих дій, а за невиконання та/або уникнення виконання рішення державного виконавця, передбачено прийняття постанови про накладення штрафів та вчинення інших дій, спрямованих на остаточне виконання виконавчого документа. Передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 у справі 2540/3211/18, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 18.02.2018, проведено доплату до пенсії за період з 30.01.2019 по 28.02.2019 в розмірі 1552,49 грн. Сума була виплачена 09.03.2019, проте, сума боргу за період з 15.01.2013 по 29.01.2019 в розмірі 42359.08 грн. нарахована, але не виплачена, через відсутність фінансування з Державного бюджету України.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 (надалі по тексту також - Порядок № 649), визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до п. 2 Порядку № 649, боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно пунктів 5, 6, 8, 10 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджено вказаний Порядок № 649, приписано, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Тобто, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку № 649.

Так, як було зазначено позивачем у листі, надісланому відповідачу (а.с. 11), сума боргу за період з 15.01.2013 по 29.01.2019 буде виплачена стягувачу в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» із сум, передбачених Державним бюджетом на виконання судових рішень.

З огляду на викладене, колегією суддів враховується, що, як було зазначено вище, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, у випадку, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, однак, не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу, є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Виплата пенсій може бути здійснена позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат відповідне територіальне управління не має. Крім того, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідного бюджетного асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18).

Отже, враховуючи, що позивачем виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.10.2018 не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, алгоритм отримання якого врегульовано державою у Порядку № 649, колегія суддів приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу прийнята без урахування всіх обставин невиконання судового рішення, а тому, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в оскаржуваному рішенні та не дають підстав для його скасування чи зміни.

Фактично, апелянт вказує на те, що рішення суду у справі № 2540/3211/18 так і не було виконано пенсійним органом, що дозволяло державному виконавцю вжити заходи реагування у вигляді накладення штрафу, проте, слід зазначити, що у межах розгляду даного спору необхідно встановити що зумовило боржника у виконавчому провадженні до невиконання рішення суду, на момент накладення штрафу. Якщо встановлено, що невиконання відбулось без поважних причин - наявні підстави для накладення штрафу, а у протилежному випадку (наявні реальні обставини, що є перешкодою до виконання), необхідно враховувати їх поважність та у кожному конкретному випадку виходити з цих обставин. Скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника у жодному разі не звільняє боржника від обов`язку виконання судового рішення, та не впливає на право стягувача у виконавчому провадженні на отримання присуджених за рішенням суду коштів.

Крім того, апелянт у своїй скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 42359,08 грн., з огляду на що, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного спору є оскарження постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин, проте, у межах розгляду даного спору, вимоги про стягнення з боржника суми грошових коштів за виконавчим листом, не можуть розглядатись, оскільки не є предметом спору.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді О.І. Шурко

Є.О. Сорочко