Справа № 480/2929/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р.Справа № 480/2929/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представників позивача Шилова Г.М., Сергеєва С.А.

представника відповідача Шилова Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2019, суддя Є.Д. Кравченко, вулиця Герасима Кондратьєва, 159, Суми, Сумська область, 40000, повний текст складено 12.09.19 по справі № 480/2929/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративний позовом до Головного управління ДФС у Сумській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Сумській обл.) в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 № Ф-3414-54 на суму 15819, 54 грн.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 та ухвалити постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що він був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем в 2000 році, проте підприємницькою діяльністю займався до 2006 року. З 2006 року підприємницькою діяльністю не займається та будь-якого доходу не отримує.

З червня 2017 року постійно проживає в Ізраїлі, в Україну не приїзжав.

Зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що недійсність свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця не давало йому права займатися підприємницькою діяльністю, не зобов`язувало звітувати про свою діяльність та сплачувати будь-які податки. В період, за який нараховане податкове зобов`язання, ОСОБА_1 вважав свою підприємницьку діяльність припиненою. Про обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок, йому було невідомо. Податковий орган перевірок стосовно його діяльності не проводив, бухгалтерські та інші документи не витребовував. Крім того, відомості з інтегрованої картки платника єдиного внеску та з Реєстру, на які посилається податковий орган, як на підставу для нарахування єдиного соціального внеску, не передбачені приписами частин 2 та 3 статті 9 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому податкова вимога є неправомірною.

30 жовтня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

13 листопада 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження.

28 листопада 2019 року від Головного управління ДПС у Сумській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін та здійснити розгляд справи в режимі відеоконференції.

05 грудня 2019 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку до розгляду та призначено справу в порядку письмового провадження.

23 січня 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

27 січня 2019 року від представника позивача Шилова В.А ( діє на підставі доручення № 00452 від 22.07.2019 для надання безоплатної правової допомоги) ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

17 лютого 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання представника позивача ОСОБА_3 С.А задоволено та призначено судове засідання у режимі відеоконференції.

02 березня 2020 року відповідач надіслав до суду додаткові пояснення, в яких посилався на правильність формування і направлення податкової вимоги на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, представників позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

04.05.2000 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Сумської міської ради .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01.11.2012 включено до реєстру відомості про позивача, як про фізичну особу-підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про його державну реєстрацію вважається недійсним.

15.11.2018 ГУ ДФС у Сумській області сформована та направлена на адресу позивача вимога № Ф-3414-54 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

Згідно витягу з інтегрованої картки платника податків та розрахунку суми боргу з Єдиного внеску заборгованість, вказана в недоїмці, складається з боргу за 2017 рік в сумі 8448 грн. та недоїмки за перші три квартали 2018 року в сумі 7371,54 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом правомірно сформована вимога щодо сплати ЄСВ, оскільки облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів є такою ж самостійною підставою для формування вимоги, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Підпунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та п. 5 та 5-1 ч.1ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464).

Згідно ч.3 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється виключно за наявності підстав, визначених ч.3 ст. 9 Закону № 2464.

Під час судового розгляду відповідачем не надано та судом не встановлено жодної підстави, у розумінні ч.3 ст.9 Закону №2464, для нарахування єдиного внеску позивачу.

Отже, формування і направлення податковим органом податкової вимоги на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів є неправомірним, оскільки такі дані не входять до переліку підстав, визначених частиною 3 статті 9 Закону № 2464.

Посилання відповідача, як на правомірність формування оскаржуваної вимоги, на положення Інструкції № 449, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки її норми встановлюють лише процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не підстави обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів, що визначені ч.3 ст. 9 Закону №2464.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано процесуального обов`язку щодо доведення правомірності оскаржуваного рішення та відповідності його критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші доводи податкового органу, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року по справі № 480/2929/19 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу від 15 листопада 2018 року № Ф-3414-54 на суму 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 11.03.2020