Справа № 540/2030/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2030/19

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С. Дата і місце ухвалення: 17.12.2019р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11716-51У від 16 листопада 2018 року.

Позов обґрунтовував тим, що 16 листопада 2018 року відповідачем було протиправно прийнято вимогу про сплату ним боргу (недоїмки) №Ф-11716-51У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 15819,54 грн., оскільки позивач не подавав заяви про взяття його на облік платником єдиного внеску, довідку про взяття на облік платника податків за формою №4-ОПП він не отримував. Взяття на облік платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, контролюючим органом за власною ініціативою положеннями Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом МФУ від 24.11.2014р. №1162, не передбачено. Також, позивач посилався на те, що спірна вимога датована 16.11.2018р., тоді як визначена за нею заборгованість сформована станом на 26.07.2019р., що є неможливим.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 17.12.2019р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимагає від органу доходів та зборів додержуватися порядку, форми та строків складання вимоги про сплату боргу. Однак, вимогою від 16.11.2018р. не могла бути сформована заборгованість, яка виникла станом на 26.07.2019р.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.12.2019р. по справі №520/3939/19, щодо того, що у контролюючого органу відсутні повноваження за власною ініціативою, без наявності звітності платника єдиного внеску, в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та, відповідно, нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску за місяць, як граничний мінімальний внесок.

Посилається апелянт і на те, що на його адресу не надходила копія відзиву Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на позовну заяву з доданими до нього документами, що позбавило ОСОБА_1 можливості надати відповідь на нього.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №388, яке було видано 30.11.2005р. на підставі рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №5 від 26.11.2005р.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокатська діяльність.

16 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», було сформовано та направлено на адресу позивача вимогу №Ф-11716-51У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15819,54 грн., до якої увійшли суми єдиного внеску:

- за 2017 рік - 8448 грн.;

- за І квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

- за ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.;

- за ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної вимоги, вважаючи її протиправною та незаконною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку, що позивач повинен сплатити суму єдиного внеску навіть за періоди, в яких він не отримував дохід від адвокатської діяльності. Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача про не подання ним заяви про взяття на облік платника єдиного внеску, зазначивши, що ОСОБА_1 звітував перед податковим органом як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що підтверджується звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2015р. Вказане, за висновками суду першої інстанції, свідчить про те, що позивач перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

Враховуючи зазначені норми, Верховний Суд у постановах від 27.11.2019р. по справі №160/3114/19 та від 05.12.2019р. по справі №260/358/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

При цьому, Верховний Суд виходив з того, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. А, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що ним не подавалася заява про взяття його на облік платником єдиного внеску, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звітував перед податковим органом як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що підтверджується звітною податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2015р. Із розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, яка додана по вказаної податкової декларації, вбачається, що у 2015 році позивачем задекларовано доходи від провадження адвокатської діяльності у розмірі 16800 грн. З вказаного слідує, що позивач перебуває на обліку в контролюючому органі, як платник податків - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність.

Доказів протилежного позивачем ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2019р. по справі №520/3939/19, оскільки спірним у даній справі було питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД.

Щодо посилань апелянта на те, що вимогою від 16.11.2018р. не могла бути сформована заборгованість, яка виникла станом на 26.07.2019р., то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вважає, що у даному випадку податковим органом допущено описку. На користь такого висновку суду апеляційної інстанції свідчить те, що у корінці вимоги про сплату боргу (недоїмки), який надсилався на адресу ОСОБА_1 , зазначено, що заборгованість сформована станом на 31.10.2018р., що відповідає здійсненим податковим органом розрахункам заборгованості.

Колегія суддів, також, не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, що на його адресу на надходив відзив Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на позовну заяву з доданими до нього документами. Колегія суддів зазначає, що при поданні відзиву відповідачем виконано вимоги частини 4 статті 162 КАС України в частині надання доказів надіслання його копії іншим учасникам справи, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для його неврахування при вирішенні спору.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску в 2017 році та 1-3 квартали 2018 року, тому відповідач правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислив суми єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн., яку зазначив в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 17.12.2019р. суд апеляційної інстанції не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 березня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук