Справа № 620/24/20
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 року Чернігів Справа № 620/24/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішеня і податкової вимоги в частині,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.04.2019 №0-2513 на суму 47 995,99 грн;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 24.10.2019 №174100-51 в частині нарахування суми податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 47 995,99 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що об`єктом оподаткування є об`єкт нерухомості, а не суб`єкт як власник такої нерухомості. Тобто при визначенні бази оподаткування визначальними ознаками в даному випадку є саме ознаки нерухомості, а не ознаки її власника. Отже база оподаткування повинна визначатися без урахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Виключення будівель промисловості що належить на праві власності фізичній особі - підприємцю, з числа об`єктів нерухомості, які за законом не є об`єктами оподаткування, негативно впливає на конкурентоздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами та явно суперечить, визначеним Податковим кодексом України принципам рівності усіх платників перед законом. Недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної осіб, місця походження капіталу, тощо. Норма пп. «є» п. 266.2.2 ст.266 Податкового кодексу України в розрізі основоположного принципу єдиного підходу до встановлення податків і зборі, передбаченого пп.4.1.11 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, і принципу нейтральності оподаткування, встановленого у пп.4.1.8 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України не містить жодних виключень, обмежень чи застережень щодо включення будівель промисловості, що належать на праві приватної власності фізичним особам-підприємцям, до об`єктів, які не оподатковуються в силу закону.

Ухвалою судді від 08.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк, Головне управління ДПС у Чернігівській області подало відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскільки позивач є фізичною особою - підприємцем, на нього не розповсюджується дія положень пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, тож контролюючим органом при визначенні податкового зобов`язання ФОП ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно правомірно не застосований пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. На підставі системного тлумачення положень пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, застосування пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме наявності будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств і що цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він наголошує, що належна позивачу нежитлова будівля, як будівля промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України) і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржуване рішення відповідача є протиправним. Також зазначає, що зазначений на листі штриховий код ідентифікатор 593 відсутній в базі Укрпошти, як такий що не зареєстрований в системі взагалі, що випливає із витята отриманого з системи Укрпошти. В зв`язку з чим можна прийти до висновку, що даний лист не був зареєстрований в системі Укрпошта, а відповідно і не був направлений на адресу позивача. Таким чином, податкове повідомлення рішення не було направлене та вручене позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства, про його існування позивач не знав, до моменту поки не отримав податкову вимогу.

Відповідачем подано заперечення, в яких вказано, що викладене у відповіді на відзив не спростовує висновків відповідача щодо правомірності не застосування приписів пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. Також вказав, що з дати надсилання оскаржуваного ППР сплило більше шести місяців, а тому інформаці щодо вказаного листа відсутня в базі Укрпошти.

Так, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач є фізичною особою підприємцем з наступними видами діяльності: код КВЕД 10.41 виробництво олії та тваринних жирів; 10.42. виробництво маргарину і подібних харчових жирів; 10.51 перероблення молока, виробництво масла та сиру; 10.71 виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання; 10.72 виробництво сухарів і сухого печива; 11.07 виробництво безалкогольних напоїв; виробництво мінеральних вод, розлитих у пляшках; 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.81 роздрібна торгівлі з лотків і на ринках харчовими продуктам, напоями та тютюновими виробами; 47.89 роздрібна торгівлі з лотків і на ринках іншими товарами; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 16.06.2017 позивач є власником нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_3 , загальною площею 3 437,8 кв. м.

Відповідно до державного класифікатора будівель і споруд ДК-018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промисловості та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

Відповідно до державного класифікатора будівель і споруд ДК-018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України зі стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промисловості та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

Факт відповідності належного позивачу нерухомого майна класу «Будівлі промисловості» сторонами не заперечується.

Враховуючи наведене, відповідачем 25.04.2019 на підставі даних ІТС «Податковий блок» в автоматичному режимі сформовано податкове повідомлення-рішення №0-2513 від 25.04.2019, яким контролюючим органом визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 47 995 грн 99 коп. з розрахунку: 3 437,8 кв.м. * ставку податку 13 грн96 коп. (3723 грн х 0.375%) = 47 995 грн 99 коп.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення надіслано позивачу 20.05.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення), за місцем проживання (податковою адресою) позивача, що підтверджується наданими Витягом з ЄДРПОУ та копією конверта.

Вказане поштове відправлення ФОП ОСОБА_1 не вручено та повернуте відповідачу у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

У зв`язку зі спливом строку сплати вказаних у податковому повідомленні-рішенні грошових зобов`язань, які набули статусу податкового боргу, відповідач сформував та надіслав позивачу податкову вимогу від 24.10.2019 №174100-51 на 47 997 грн 59 коп, включивши також борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 1 грн60 коп. Вимога в цій частині позивачем не оскаржується.

Позивач вважає зазначене вище податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 47 995,99 грн та вимогу протиправними, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» , набрав чинності з 01.01.2015, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1. п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України).

За приписами пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням відповідних органів місцевого самоврядування або ради об`єднаних територіальних громад залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту «з» пункту 6.3 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (Додаток 2 до рішення 69 сесії Ніжинської міської ради 6 скликання від 08.07.2015 №6-69/2015 «Про затвердження місцевих податків» зі змінами, викладеними в рішенні 21 сесії Ніжинської міської ради 7 скликання від 28.02.2017 № 5-21/2017) ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, відповідної класифікації та функціонального призначення становить 0,375 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. Вказані норми наведеного рішення Ніжинської міської ради підлягають застосуванню з 01.01.2018 року відповідно до положень пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України.

Як вбачається з предмету спору, спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" пп.266.2.2. п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Позивач (фізична-особа підприємець) ототожнює будівлю, яка належить йому на праві власності та яку він використовує у власній господарській діяльності, із будівлями промислових підприємств, зазначаючи, що умовою для застосування пільги з оподаткування відповідно до пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є крім іншого фактичне її використання як об`єкту промисловості, не залежно від статусу фізичної особи-підприємця або юридичної особи.

Втім, суд не погоджується з такою думкою позивача, та зазначає, що системне тлумачення пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пп."е" та "і", на відміну від пп."є".

Більш того, кожен з визначених пп.266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).

Буквальний аналіз пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

За положеннями пп.14.1.1291. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (пп."ґ").

Відповідно до п.5.3 ст.5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття. Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Положеннями ст.62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Наведені положення дають підстави здійснити висновок, що застосування пп."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В межах спірних відносин наявна лише одна з обов`язкових умов - виробничі приміщення.

Відтак, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2461/17.

Також, наведене вище тлумачення положень пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України викладене в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №823/1702/16 та від 26.03.2019 у справі №808/722/17.

Таким чином, звільнення від оподаткування на підставі пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України є податковою пільгою, що випливає з положень п.1 ст.30 Податкового кодексу України, де визначено, що податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті Податкового кодексу України.

Пунктом 30.2 ст.30 Податкового кодексу України визначено, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт' оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

З викладеного вбачається, що при застосуванні податкових пільг враховуються не тільки особливості, пов`язані з об`єктом оподаткування, а також враховується суб`єкт, якому законом передбачено надання такої пільги.

А за змістом підпункту пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України надання цієї податкової пільги передбачено виключно підприємствам.

Оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, на нього не розповсюджується дія положень пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України, тож контролюючим органом при визначенні податкового зобов`язання ФОП ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно правомірно не застосований пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Щодо посилань позивача на те, що податкове повідомлення-рішення йому не надсилалось, суд зазначає, що відповідач до відзиву на позов додав докази надсилання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачу. Недостатня якість копії не свідчить про те, що наведена в них інформація є такою, що не відповідає дійсності. Крім того, у даному випадку відсутність реєстрації поштового відправлення в базі Укрпошти і за вказаним штриховим кодовим ідентифікатором не є доказом того, що поштове відправлення не надсилалось.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №207(чинного на момент вчинення дії), встановлений строк зберігання поштових відправлень, який становить шість місяців з дня прийняття їх для пересилання (пункти 119-12) Правил надання послуг поштового зв`язку), у зв`язку з цим в базі Укрпошти зберігається інформація про рух поштових відправлень, з дня прийняття яких для пересилання сплило не більше шести місяців.

А отже, оскільки з дати надсилання оскаржуваного податкового повідомленння-рішення сплило більше шести місяців, інформація щодо вказаного листа з об`єктивних причин відсутня в базі Укрпошти.

Крім того, необхідно додатково підкреслити, що відповідно до абз.6 п.42.4 ст.4 та п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручит і платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, відповідний документ вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомлені і про вручення із зазначенням причин невручення.

З огляду на наявність позначки пошти із зазначенням причини невручення податкового повідомлення-рішення, вказане поштове відправлення вважається врученим належним чином, оскільки надіслане за адресою реєстрації рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Крім того, з цього приводу суд зазначає правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.07.2019 (провадження № К/9901/8921/19), яка полягає у тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

З огляду на вказане, вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.04.2019 №0-2513 на суму 47 995,99 грн задоволенню не підялгає.

Щодо вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області від 24.10.2019 №174100-51 в частині нарахування суми податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 47 995,99 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.57.2 ст.57 Податкового кодексу України, у разі коли відповідно до цього Кодексу контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі.

Строк сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України і становить 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

За приписами п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення вважається врученим позивачу 01.07.2019 (датою, зазначеною поштовою службою при поверненні поштового відправлення), відповідно строк сплати вказаних грошових зобов`язань сплив 29.08.2019.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Оскільки станом на серпень 2019 року грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно платником не було оскаржене, відповідно до положень п.56.17 та п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України таке грошове зобов`язання станом на вказаний період вважалося узгодженим.

З викладеного вбачається, що відповідач не сплатив суму узгоджених грошових зобов`язань у встановлений строк, у зв`язку з чим вони набули статусу податкового боргу.

Відповідно до положень пункту 59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Факт отримання оскаржуваної податкової вимоги позивачем визнається у позовній заяві.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 59.3 ст.59 Податкового кодексу України визначено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У відповідності до викладених положень ст.59 Податкового кодексу України, відповідач правомірно сформував та надіслав позивачу податкову вимогу від 24.10.2019 №174100-51 на 47997 грн59 коп, включивши борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 1 грн 60 коп., що позивачем не оскаржується.

Викладені обставини дозволяють дійти висновку, що при формуванні та надсиланні платнику оскаржуваної податкової вимоги відповідачем не допущено порушень чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, у позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішеня і податкової вимоги в частині слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішеня і податкової вимоги в частині - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул.Реміснича, 11, м.Чернігів, 14000, ).

Повне рішення суду складено 10.03.2020.

Суддя Л.О. Житняк