Справа № 240/1391/20
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

10 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/1391/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Токаревої М.С., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 до Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулись позивачі з позовом до Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області щодо неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їм земельних ділянок у власність площею 2,0 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1001 площею 32,9661 га, розташованої на території Веселківської сільської ради, що увійшла до складу Любарської об`єднаної територіальної громади Житомирської області;

- зобов`язати Любарську селищну раду Любарського району Житомирської області повторно розглянути проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та, за відсутності визначених законом підстав для відмови, прийняти рішення про затвердження проекту щодо відведення їм земельних ділянок у власність площею по 2,0 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1001 площею 32,9661 га, розташованої на території Веселківської сільської ради, що увійшла до складу Любарської об`єднаної територіальної громади Житомирської області.

Ухвалою від 05.03.2020 було відкрито провадження у вказаній справі.

Також, позивачами було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом:

- заборони Любарській селищній раді Любарського району Житомирської області, код ЄДРГІОУ: 04345664, приймати рішення щодо передачі у власність земельних ділянок, що є предметом судового спору, іншим громадянам (в тому числі і учасникам АТО) ніж тим, що зазначені в поданій заяві;

- заборони всім державним реєстраторам в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти реєстраційні дії щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно будь-яких відомостей про нерухоме майно та речових прав на таке нерухоме майно (зокрема, але не виключно, вносити відомості про виникнення, зміну або припинення права власності, реєстрації договорів оренди та інше), на підставі виданих Любарською селищною радою Любарського району Житомирської області рішень щодо земельних ділянок, що є предметом судового спору, за наступними кадастровими номерами:

- :02:001:0008;

- :02:001:0010;

- :02:001:0009;

- :02:001:0011;

- :02:001:0012;

- :02:001:0013;

- :02:001:0014;

- :02:001:0015;

- :02:001:0016;

- :02:001:0017;

- :02:001:0018;

- :02:001:0019;

- :02:001:0020;

- :02:001:0021;

- :02:001:0022;

- :02:001:0023.

В обґрунтування заяви вказує, що всупереч вимогам Закону , будь-яке рішення на сесії Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області за наслідками розгляду поданої позивачами заяви про затвердження проекту землеустрою прийнято не було, що беззаперечно свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування.

Позовну заяву позивачами було подано до суду 17.02.2020.

Ухвалою від 18.02.2020 позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків.

Нормами ч. 1ст. 153 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно з ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Слід зазначити, що норми КАС України передбачають лише два випадки вирішення заяви про забезпечення позову, або у разі перебування у провадженні суду справи, або до подання позову.

З огляду на те, що позовну заяву після її подання було залишено без руху, що виключало можливість вирішення заяви про забезпечення позову, оскільки справа вважається такою, що перебуває у провадженні суду лише після вирішення питання про відкриття провадження у ній, а провадження у даній справі відкрито лише 05.03.2020, то суд вирішує питання про забезпечення з врахуванням ст. 154 КАС України протягом двох днів з дня відкриття провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду, далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів ч.ч. 1, 4, 5, 6 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З урахування вказаного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову - це, хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Аналіз наведених норм свідчить, що забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Разом з цим, варто зазначити, що розглядати заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність способу забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заявниками у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди його правам, свободам та інтересам, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Також до заяви не було додано жодних доказів у підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову, з урахуванням предмету майбутніх позовних вимог, якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявники не зазначили та не обґрунтували жодної з підстав з визначених ч.2 ст.150 КАС України за умови яких допускається забезпечення позову.

Обґрунтування заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову зводиться виключно до тих мотивів на якими обґрунтовано позовні вимоги.

Зважаючи на викладене, а також ураховуючи те, що висновки щодо очевидності ознак протиправності оскаржуваної бездіяльності відповідача можуть бути зроблені лише на підставі дослідження поданих сторонами доказів під час судового розгляду конкретної справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення даного позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 , Дмитруку Івану Федоровичу, Дмитрук Ірині Валеріївні, Ковалю Анатолію Григоровичу, Ковалю Олександру Анатолійовичу, Д`якову Дмитру Валерійовичу, Гжибовському Сергію Вікторовичу, Железнову Геннадію Володимировичу, Шаху Роману Вікторовичу, Невмержицькому Володимиру Івановичу, Подоспію Ігорю Васильовичу, Бовсуновському Роману Миколайовичу, Фільчуку Роману Володимировичу, Болуху Назарію Сергійовичу, Грицику Мирославу Володимировичу, Щербу Олександру Валерійовичу у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.С. Токарева