Справа № 293/87/16-а
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа №293/87/16-а

адміністративне провадження №К/9901/5184/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Коваленко Н.В., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 (колегія у складі суддів Шевчук С.М., Мацького Є.М., Шидловського В.Б.)

у справі № 293/87/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Черняхівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання дій неправомірними, зобов`язання призначити пенсію.

I. РУХ СПРАВИ

1. У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черняхівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику закладу охорони здоров`я;

- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати пенсію за вислугу років з 21.09.2015, тобто з дня звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії;

- звернути постанову до негайного виконання.

2. Постановою Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.04.2017 позов задоволено.

3. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 скасовано постанову суду першої інстанції, прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Ухвалою Верховного Суду від 09.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

5. У касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 01.09.1979 позивач працювала на посаді зубного техніка в Черняхівській Центральній районній лікарні.

7. З 01.10.1989 переведена зубним техніком до госпрозрахункової стоматологічної поліклініки.

8. З 12.02.2002 назву закладу охорони здоров`я з госпрозрахункової стоматологічної поліклініки перейменовано на «Комунальне підприємство «Стоматологічний центр».

9. З 25.04.2012 згідно з Класифікатором професій ДК 003:2010 назву посади «зубний технік» перейменовано на «технік зубний».

10. 17.09.2015 позивача звільнено з посади.

11. 21.09.2015 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Черняхівському районі із заявою про нарахування пенсії за вислугою років.

12. Листом №4880/02 від 16.11.2015 відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, у зв`язку з відсутністю 25 років та 6 місяців стажу на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років. Відповідач вважає, що стаж роботи на посаді зубного техніка з 12.02.2002 по 17.09.2015 в Комунальному підприємстві «Стоматологічний центр» не дає право на пенсію за вислугу років, оскільки вказаний заклад відсутній в Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Стаж роботи позивача на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу складає 22 роки 5 місяців та 11 днів.

13. Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що є наявні правові підстави для визнання протиправною відмови відповідача у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання призначити таку пенсію на підставі п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

15. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах медичних працівників у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації, а оскільки КП «Стоматологічний центр» пройшов акредитацію лише у 2014 році, то і відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду (з 12.02.2002 по 17.09.2015) для призначення пенсії на пільгових умовах.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16. Позивач у касаційній скарзі наголошує, що Комунальне підприємство «Стоматологічний центр» було утворено шляхом зміни назви з «Госпрозрахункова стоматполіклініка» на комунальне підприємство на основі Статуту поліклініки.

17. Згідно із вказаним Статутом Центр є правонаступником прав та зобов`язань бувшого ДКП Черняхівська госпрозрахункова стоматологічна поліклініка, предметом діяльності Центру є надання стоматологічної медичної допомоги. Основним видом діяльності згідно із КВЕД є - Код КВЕД 86.23.Стоматологічна практика.

18. Згідно із наказом № 13 від 28.02.2002, вказаний заклад мав найменування «Госпрозрахункова стоматполіклініка» до 2002 року.

19. Зазначене підприємство отримувало ліцензії Міністерства охорони здоров`я України на право здійснення підприємницької діяльності виду «Медична практика», зокрема - від 14.12.2007 (строк дії 5 років) та від 14.12.2011 (до 14.12.2016), а також має сертифікат про проходження акредитації як медичний заклад.

20. Зазначає також, що відповідно до п. 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 № 765 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна акредитація закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

21. Звертає увагу, що поняття «офіційне визнання» не означає, що медичний заклад не був таким до такого «визнання» - проведення чергової акредитації.

22. Із трудової книжки вбачається, що спеціальний стаж роботи повністю відповідає вимогам для виходу на пенсію на пільгових умовах.

23. Вказує, що невчинення роботодавцем дій щодо «офіційного визнання» за зміненою поліклінікою статусу медичного закладу, не може бути підставою для позбавлення її пенсії.

24. Вважає, що відсутність акредитаційного сертифікату не є перешкодою для зарахування до спеціального стажу, який дає право на пенсію на пільгових умовах, періоду роботи у вказаному навчальному закладі.

25. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

26. Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.

27. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту населення за наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

28. Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

29. Разом з тим відповідно до примітки 2 до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

30. Визначення поняття «заклад охорони здоров`я» наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

31. Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

32. Порядок і умови створення закладів охорони здоров`я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

33. Відповідно до пункту 1 Порядку державна акредитація закладу охорони здоров`я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров`я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

34. Згідно з пунктом 2 Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров`я.

35. Таким чином, приватне підприємство офіційно набуває статусу закладу охорони здоров`я на підставі акредитації.

36. Як уже вказувалося вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у позові, оскільки КП «Стоматологічний центр», із якого позивач вийшла на пенсію, отримав акредитацію лише у 2014 році.

37. Колегія суддів не погоджується з даним висновком виходячи із наступного.

38. Справа з подібними правовідносинами перебувала на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду (справа № 492/446/15-а, постанова від 29.08.2018). За матеріалами цієї справи, позивачу припинено виплату раніше призначеної пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи (25 років), який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки позивачка у період з 29.12.2001 по 30.12.2006 працювала в аптечному кіоску фізичної особи-підприємця, який не відноситься до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.12.2002 року № 385.

39. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. До того ж суди попередніх інстанцій також урахували положення статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, згідно з якими громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

40. Здійснюючи касаційній перегляд у зазначеній справі, Велика Палата Верховного Суду України, погоджуючись із рішеннями суддів попередніх інстанцій, дійшла висновку, що «особи, які працювали на посадах фармацевтів в аптечних кіосках, належних ФОП, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ. На працівника аптечного закладу не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення акредитації відповідного закладу охорони здоров`я, оскільки контроль за додержанням аптечними закладами правил здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами, у тому числі в питаннях проходження акредитації, покладався чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством на відповідні повноважні державні контролюючі органи.»

41. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у чинній редакції частини п`ятої статті 16 Закону № 2801-XII (зі змінами, внесеними законами України від 09.04.2015 № 326-VІІІ, від 19.10.2017 року № 2168-VIII) наразі установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

42. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зміни у законодавстві щодо акредитації аптечних закладів на добровільних засадах призвели до дискримінації тих осіб, які працювали, до вказаних змін, у належному ФОП аптечному кіоску, який державної акредитації не проходив, у порівнянні з тими особами, які працюватимуть у неакредитованих аптечних закладах після змін у законодавстві, і матимуть право на отримання пенсії за вислугою років. Наслідком такого різного поводження є порушення заборони дискримінації у зв`язку з реалізацією права на мирне володіння майном - призначеною пенсією за вислугу років.

43. Зважаючи на схожі обставини справи із справою, яка перебувала на розгляді у Великій Палаті Верховного Суду, та подібність спірних правовідносин у зазначених справах (в частині правових наслідків акредитації для пенсійного забезпечення працівника), колегія суддів вважає за необхідне взяти ці правові висновки до уваги та застосувати їх до вирішення справи.

44. З огляду на вищенаведене, керуючись ч.1 ст. 352 КАС України рішення суду апеляційної інстанції слід скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

45. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 628 Хорошівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області припинило свою діяльність шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке стало правонаступником всіх прав та обов`язків Хорошівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

46. За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 661, 21 грн., який відповідно до ст. 139 КАС України необхідно стягнути за рахунок коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись ст. 341, 345, 352, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 у справі № 293/87/16-а скасувати, а постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.04.2017 залишити в силі.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 661,21 (шістсот шістдесят одна) гривня 21 копійка за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб