Справа № 1340/4002/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/4002/18 пров. № А/857/869/20
Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року (суддя Гавдик З.В., м. Львів, повний текст судового рішення складено 11 грудня 2029 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.08.2018 №3206/Д-20/07.05-06 в призначені пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 5 місяців 20 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок призначеної позивачу пенсії з врахуванням вислуги років, що становить 26 років 5 місяців 20 днів, починаючи з 10.07.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18 позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.08.2018 №3206/Д-20/07.05-06 в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.07.2018 з врахуванням правової оцінки наданої судом при вирішенні справи. В іншій частині позову відмовлено.

Надалі, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення контролю і строку подання звіту на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18. Вимоги вказаної заяви обґрунтовує тим, що судове рішення, яким було частково задоволено його позовні вимоги та яке набрало законної сили відповідачем до теперішнього часу не виконано.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №1340/4002/18 заяву позивача про судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі задоволено. Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати у встановлений судом строк до 06.01.2020 звіт про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке із покликанням на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції. В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги вказує, що позивачем не наведено жодного доказу невиконання, ухилення чи створення перешкод Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області для виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18. Крім цього, наголошує, що відповідачем на виконання вищевказаного рішення повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.07.2018 та винесено рішення від 17.06.2019 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років, про що повідомлено державного виконавця.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, за приписами частини першої та другої якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, вказаною нормою КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.

Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача. Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття судового рішення у справі.

Діюче процесуальне законодавство не містить можливості після розгляду справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції вирішувати питання про встановлення судового контролю.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття судового рішення у справі. Враховуючи викладене, суд першої інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №826/18826/14, яка в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Матеріали справи свідчать, що при постановленні рішення судом першої інстанції від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18 судовий контроль не встановлювався. Крім того, Львівським окружним адміністративним судом не було встановлено обставин, за яких виникала необхідність встановлення відповідного судового контроль за виконанням судового рішення. Позивачем також жодним чином не доведено суду нехтування відповідачем вимогами суду, викладеними у рішенні від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18. Більше того, матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.07.2018 з врахуванням правової оцінки наданої судом при вирішенні справи, та винесено рішення від 17.06.2019 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років, про що повідомлено державного виконавця.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили у порядку передбаченому статтею 382 КАС України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що захист прав позивача внаслідок рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду передбачено положеннями статті 383 КАС України. За приписами статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №1340/4002/18 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати у встановлений судом строк до 06.01.2020 звіт про виконання цього рішення.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів. Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржувана ухвала суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №1340/4002/18 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №1340/4002/18 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 04 березня 2020 року.