Справа № 640/9507/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9507/19 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Рибчановської Я.А., представника відповідача Бондаренко Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними окремих пунктів додатків до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою від 13.11.2018 №120

В С Т А Н О В И В :

31.05.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного банку України, яким, з урахуванням уточнень, просила:

1) визнати протиправними дії Національного банку України щодо обробки інформації про кредитну операцію за кредитним договором №101 від 21.03.2019 на суму 190 000,00 грн., укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», передбаченої пунктами (№ за порядком) 1-38 частини 1 «Реквізити повідомлення (запиту) про боржника (фізична особа), пунктами (№ за порядком) 1-24 частини 3 «Реквізити повідомлення (запиту) про забезпечення за кредитною операцією боржника (фізична, юридична особа)» (стосовно фізичних осіб), пунктами (№ за порядком) 1-69 частини 4 «Реквізити повідомлення (запиту) про кредитні операції боржника (фізична особа, юридична особа) (стосовно фізичних осіб)» Додатку 7 до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120 «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України»;

2) визнати протиправними та нечинними:

- пункти (№ за порядком) 1-38 частини 1 «Реквізити повідомлення (запиту) про боржника (фізична особа), пункти (№ за порядком) 1-24 частини 3 «Реквізити повідомлення (запиту) про забезпечення за кредитною операцією боржника (фізична, юридична особа)» (стосовно фізичних осіб), пункти (№ за порядком) 1-69 частини 4 «Реквізити повідомлення (запиту) про кредитні операції боржника (фізична особа, юридична особа) (стосовно фізичних осіб)» Додатку 7 до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120 «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України», - у частині обробки Національним банком України інформації про кредитні операції банку з боржником - фізичною особою, за якими на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком фінансових зобов`язань, була меншою за 100 розмірів мінімальних заробітних плат;

- пункти (№ за порядком) 6-9, 15-36 частини 1 «Реквізити повідомлення (запиту) про боржника (фізична особа), пункти 2, 4 , 7-24 частини 3 «Реквізити повідомлення (запиту) про забезпечення за кредитною операцією боржника (фізична, юридична особа)» (стосовно фізичних осіб), пункти 2-3, 11-14, 21-22, 24-36, 39-40, 47-49, 56, 58-69 частини 4 «Реквізити повідомлення (запиту) про кредитні операції боржника (фізична особа, юридична особа) (стосовно фізичних осіб)» Додатку 7 до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120 «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України», - у частині обробки Національним банком України інформації про кредитні операції банку з боржником - фізичною особою, за якими на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком фінансових зобов`язань, була рівною або більшою за 100 розмірів мінімальних заробітних плат;

- пункт 2 Правил формування реквізитів повідомлень об`єктів customerPp «Інформація про боржника (фізична особа)» customerLp «Інформація про боржника - юридичну особу та власників його істотної участі» pledge «Дані про забезпечення за кредитною операцією боржника (фізична, юридична особи) credit «Дані про кредитні операції боржника (фізичні, юридичні особи)», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120 «Про затвердження Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України», яким передбачено, що дані про кредитні операції з боржниками включаються до повідомлень, якщо на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком фінансових зобов`язань щодо одного боржника становить 50 тис. грн. і більше, та відображаються до повного погашення, - у частині включення банками до повідомлень (які подаються до Національного банку України) даних про кредитні операції з боржниками, якщо на звітну дату загальна сума всіх вимог банку та наданих банком фінансових зобов`язань щодо одного боржника є меншою 100 розмірів мінімальних заробітних плат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Національним банком України під час прийняття оскаржуваних положень обмежено конституційне право на приватність. При цьому зазначає, що у Національного банку України відсутні повноваження на врегулювання питання, які стосуються реалізації конституційного права на приватність і відповідно до Конституції України мають встановлюватись виключно законами. Також, позивачем наголошено на тому, що оскаржувані приписи Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 13.11.2018 №120, суперечать положенням Закону України «Про захист персональних даних» (ч. 5 ст.6, ч. 6 ст. 6, абз. 1 ч. 3 ст. 6) та Закону України «Про банки і банківську діяльність» (ч. 2 ст. 67-1), який чітко визначає суб`єктів щодо яких збирається інформація та вичерпний перелік інформації про позичальників (у тому числі їхні персональні дані), яку Національний банк України має право збирати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач діяв у межах наданих останньому повноважень.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. При цьому, зауважено, що суд незаконно відмовив у долученні до матеріалів справи доказу, Листа № КНО-33/61254 від 05.11.2019 АТ «ПУМБ» до позивача, у якому АТ «ПУМБ» підтвердив факт передачі ним до Національного банку України інформації за кредитним договором.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

Позивач та її представники в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти її задоволення.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, отже задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» укладено кредитний договір від 21.03.2019 №101 на суму 190 000,00 грн.

АТ «ПУМБ» на виконання Правил №120 передало до Національного банку України значний обсяг інформації, що включає персональні дані позивача.

Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Національного банку України (надалі-НБУ) визначені Законом України від 20 травня 1999року N 679-XIV "Про Національний банк України" (далі - Закон № 679).

Згідно зі статтею 6 цього Закону основною функцією НБУ є забезпечення стабільності грошової одиниці України, а пунктами 5, 8 та 14 статті 7 Закону N 679 визначено, що НБУ організовує створення та методологічно забезпечує систему грошово-кредитної і банківської статистичної інформації та статистики платіжного балансу: здійснює банківське регулювання та нагляд; здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за байками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Здійснення НБУ функцій банківського регулювання і нагляду за діяльністю банків (в межах та порядку, передбачених законодавством України) визначено статтею 55 Закону № 679, а згідно зі статтею 67 цього Закону з метою виконання наглядових та регулятивних функцій НБУ визначає форми звітності та порядок її складання, які є обов`язковими до виконання усіма суб`єктами господарювання, у тому числі для банків, розташованих на території України (резидентів і нерезидентів), банківських об`єднань, - для складання грошово-кредитної і банківської статистики. Саме НБУ встановлює для банків форми звітності та методику її складання (стаття 69 Закону № 679).

На підставі частини першої статті 56 Закону № 679 НБУ має повноваження видавати нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти НБУ видаються у формі постанов Правління НБУ, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління НБУ. Нормативно-правові акти НБУ підлягають обов`язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

Постанова НБУ, яка є предметом оскарження у даній справі, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 червня 2005 за N 653/10933.

Відповідно до статті 13 Декрету від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютною регулювання і валютного контролю" (далі - Декрет КМУ N 15-93) Кабінет Міністрів України визначив НБУ головним органом валютного контролю.

Отже, НБУ уповноважений на здійснення валютного контролю, зокрема шляхом встановлення відповідних форм звітності для банків».

Правила організації статистичної звітності №120 (надалі Правила №120) прийнято на виконання та у відповідності до Закону: статей 7, 15, 56, 67 Закону № 679, статті 69 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (далі -Закон про банки), Закону України «Про державну статистику» з метою забезпечення виконання Національним банком своїх функцій: забезпечення стабільності грошової одиниці, забезпечення ефективної реалізації грошово- кредитної політики та регуляторних і наглядових функцій.

Статтею 7 Закону № 679 визначено, що Національний банк організовує створення та методологічно забезпечує систему грошово- кредитної і банківської статистичної звітності, здійснює банківське регулювання та нагляд тощо.

Відповідно до статті 55 Закону № 679, Національний банк здійснює функції банківського регулювання та нагляду на індивідуальній і консолідованій основі за діяльністю банків у межах і порядку, передбачених законодавством України. Головна мета банківського регулювання та нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів банків.

Стаття 57 Закону № 679 визначає, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від банків інформацію про їх діяльність і пояснення стосовно отриманої інформації та проведених операцій.

Статтею 67 Закону № 679 установлено право Національного банку з метою виконання регулятивних і наглядових функцій визначати форми звітності (у тому числі консолідованої), порядок її складання та подання до Національного банку, які є обов`язковими до виконання усіма суб`єктами господарювання, в тому числі банками.

При цьому, банк згідно зі статтею 69 Закону про банки зобов`язаний подавати Національному банку фінансову та статистичну звітність щодо роботи банку, його операцій, ліквідності, платоспроможності, прибутковості, а також інформацію афілійованих осіб банку з метою оцінки фінансового стану банку.

Отже, Національний банк має право встановлювати для банків форми звітності, періодичність, методику та строки її подання. При цьому, законодавство не обмежує Національний банк щодо обсягів та рівня деталізації такої звітності, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Статтею 56 Закону про Національний банк, визначено правовий статус актів Національного банку України, а саме: Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до статті 15 Закону про Національний банк, до повноважень Правління Національного банку, зокрема, належить видавати нормативно-правові акти.

Так, відповідно до частини четвертої статті 56 Закону про Національний банк, нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом`якшують або скасовують відповідальність.

Порядок підготовки, прийняття та реєстрації нормативно-правових актів Національного банку України з питань, віднесених Законом України «Про Національний банк України» та іншими законами до його повноважень, на час прийняття оскаржуваного нормативно-правового акту, визначала Інструкція про порядок видання нормативно-правових актів Національного банку України, затверджена постановою Правління Національного банку України від 13.10.2016 № 332 - рш (далі -Інструкція № 332-рш).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Національним банком повністю дотримано порядок підготовки, прийняття та реєстрації Правил № 120, оскільки підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, Правила організації статистичної звітності № 120 в цілому прийнято в межах повноважень Національного банку України, для цілей банківського регулювання і нагляду, з метою забезпечення виконання Національним банком України регулятивних та наглядових функцій. При цьому, Національний банк діяв у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, доводи Позивача про протиправність оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки Правління Національного банку України при прийнятті зазначених положень, які передбачають обмеження конституційного права на приватність, вийшло за межі повноважень та діяло в спосіб, що суперечить вимогам Конституції, є помилковими та безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що «суд першої інстанції не мотивовано відхилив обґрунтування Позивача про те, що Положення оспорюваних нормативно-правових актів НБУ суперечать вимогам Закону України «Про захист персональних даних» колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підписуючи заяву №4101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Позивач надав згоду на обробку її персональних даних.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.

Так, в п.8.8 Договору, з умовами якого погодилась Позивач зазначено: Укладенням цього Договору Клієнт у письмовому вигляді, шляхом підписання Заяви на приєднання до Договору, дає безумовну згоду Банку:

8.8.1. На розкриття, поширення, розповсюдження, передачу в будь-який спосіб інформації, що містить банківську таємницю та/або персональні дані, в тому числі наданої Клієнтом в зв`язку з укладанням та в процесі виконання цього Договору (в тому числі інформації, вказаної в Заяві на приєднання до Договору та/ або в Анкеті Клієнта): - органам, які відповідно до законодавства здійснюють перевірку діяльності Банку, Національному банку України, державним, судовим, правоохоронним, податковим органам, іншим фізичним та юридичним особам з метою виконання вимог чинного законодавства України, цього Договору та інших договорів, укладених Банком, в тому числі з метою забезпечення реалізації податкових відносин і відносин в сферах бухгалтерського обліку, фінансових послуг, захисту Банком своїх прав та законних інтересів в судових та інших правоохоронних органах, а також особам, які перебувають з Клієнтом в сімейних, родинних, трудових відносинах, в тому числі надання Банком роботодавцеві Клієнта інформації про відкриті поточні рахунки Клієнта для виплат заробітної плати та інших платежів.

З огляду на викладене, судом вірно встановлено, що положення Правил організації статистичної звітності № 120 не суперечать положенням Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про захист персональних даних», оскільки, статистична звітність, в тому числі інформація щодо кредитних операцій боржників, подається банками до Національного банку на виконання вимог Закону про банки та оброблення зазначеної інформації Національним банком здійснюється для конкретних і законних цілей визначених Законом про Національний банк.

В той же час, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про «безпідставність посилання позивача на невідповідність оскаржуваних положень Правил №120 приписам ч. 2 ст. 67-1 Закону України «Про банки і банківську діяльність»», з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції: «у відповідності до частини другої статті 67-1 Закону про банки , банк подає до Кредитного реєстру інформацію про здійснені ним щодо боржника кредитні операції, зазначені у частині першій статті 49 цього Закону, якщо сума заборгованості (за основною сумою та відсотками) за такими кредитними операціями дорівнює або перевищує 100 розмірів мінімальних заробітних плат (або еквівалент цієї суми в іноземній валюті за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на перший робочий день місяця, наступного за звітним). Інформація про кредитні операції банків, щодо яких Національним банком України прийнято рішення про віднесення їх до категорії неплатоспроможних або про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, подається до Кредитного реєстру Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або уповноваженою особою Фонду у разі делегування їй повноважень.

З огляду на вказані законодавчі положення вбачається, що останні встановлюють обов`язок для банку щодо подання до Кредитного реєстру інформації про здійснені ним щодо боржника кредитні операції (еквівалент 100 розмірів мінімальних заробітних плат). Натомість, враховуючи заявлений предмет позову, вказані положення не суперечать оскаржуваним, оскільки регулюють зовсім інше коло правовідносин».

Також не заслуговують на увагу твердження апелянта про невиконання Національним банком вимог подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 18.10.2017 №1-2315/17-73, оскільки про результати розгляду подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 18.10.2017 №1-2315/17-73 Національним банком було повідомлено Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листом від 14.11.2017 №18-0006/77260 та в подальшому на адресу Національного банку не надходило зауважень від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, що підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів погоджується із зауваженнями відповідача, що Позивач не може стверджувати про «не виконання подання» від імені Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Щодо доводів апелянта, що суд незаконно відмовив у долученні до матеріалів справи доказу, Листа № КНО-33/61254 від 05.11.2019 АТ «ПУМБ» до позивача, у якому АТ «ПУМБ» підтвердив факт передачі ним до Національного банку України інформації за кредитним договором, колегія суддів вважає також таким, що не заслуговує на увагу, оскільки його було подано Позивачем до суду першої інстанції з порушенням порядку та строків, передбачених статтею 79 КАС України, зокрема, позивач мав подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, твердження апелянта про те, що «суд незаконно відмовив у задоволенні клопотання Позивача про приєднання доказу до матеріалів справи заявленого ним під час судового засідання 20.11.2019» є безпідставним, оскільки відповідно до частини восьмої статті 79 КАС України, докази не подані у встановлений законом або судом строк до розгляду судом не приймаються.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, об`єктивно з`ясував та перевірив всі обставини справи, дослідив та оцінив всі необхідні докази, що мають значення для правильного вирішення справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого, у розумінні ст. 73, 74 КАС України, доказу на підтвердження своїх доводів про протиправність дій та рішень відповідача.

Згідно ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, надаючи оцінку всім доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 05.03.2020.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними окремих пунктів додатків до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою від 13.11.2018 №120 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель