Справа № 640/1445/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ № 640/1445/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрінком"

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрінком" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 24 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», у зв`язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Укрінбанк». В подальшому постановою Правління Національного банку України прийнято постанову від 22 березня 2016 року №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк». Позивач вказує, що відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені інших фінансових санкцій) за невиконання, неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Погашення кредиторської заборгованості з податків та зборів відноситься до восьмої черги. З огляду на викладене, позивач вважає протиправним нарахування йому штрафних санкцій за порушення строків сплати податкових зобов`язань по земельному податку.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10 травня 2016 року у справі №910/5415/16 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спаський» до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа - Київська міська рада та розірвано договір оренди земельної ділянки від 14 листопада 2007 року, укладений між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 21 листопада 2007 року за №85-6-00359. З огляду на викладене, позивач вважає відсутнім у нього обов`язок по сплаті земельного податку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позов вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято у зв`язку із виявленням контролюючим органом несвоєчасної оплати позивачем самостійно визначених податкових зобов`язань по орендній платі за землю юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Головним управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, статті 76, пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати орендної плати за землю Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», за результатом якої складений акт від 31 липня 2018 року №5758/26-15-12-12-12 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем самостійно визначеного податкового зобов`язання за 2015, 2016 роки по орендній платі за землю юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року:

- №, яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку 62, 62, 62, 62, 31, 31, 31, 31, 31, 31, 31 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 770341,00 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 154 068,20 грн.

- №, яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку 30, 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 123418,20 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 12 341,82 грн.

Незгода позивача із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктів 21.1.121.1.5 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Крім того, відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно із пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно пункту 286.4 статті 286 Податкового кодексу України, у разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Одночасно пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Так, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10 травня 2016 року у справі №910/5415/16 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Готельний комплекс «Спаський» до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», третя особа - Київська міська рада та розірвано договір оренди земельної ділянки від 14 листопада 2007 року, укладений між Київською міською радою та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. тазареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 21 листопада 2007 року за №85-6-00359. Згадуване судове рішення набуло законної сили 31 травня 2016 року.

Як вказано вище, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату позивачем самостійно визначеного податкового зобов`язання, зокрема за 2015 рік по орендній платі за землю юридичних осіб, тобто до прийняття Господарським судом міста Києва згадуваного судового рішення.

Щодо податкового зобов`язання за 2016 рік, суд зазначає, що позивачем самостійно задекларовано грошове зобов`язання та декларацію у зв`язку із зміною суб`єкта оподаткування подано не було. Натомість, грошове зобов`язання за 2016 рік сплачено, проте з порушенням термінів оплати.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 10 травня 2016 року у справі №910/5415/16, як на підставу для скасування штрафних санкцій за порушення терміну самостійно визначеного грошового зобов`язання по орендній платі за землю з юридичних осіб.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 грудня 2015 року № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Також, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Так, відповідно до статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року в адміністративній справі №826/1162/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «УкрІнБанк», а саме: визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24 грудня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних»; визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»; зобов`язано Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк». Зазначене судове рішення набрало законної сили 14 квітня 2016 року.

Також, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року в адміністративній справі №826/5325/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Інноваційний Банк» Білої Ірини Володимирівни, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту її прийняття; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття; зобов`язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству «Український Інноваційний Банк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у зазначених вище системах). Зазначене судове рішення набрало законної сили 14 вересня 2016 року.

З системного аналізу викладеного вбачається, що у період з 24 грудня 2015 року по 14 квітня 2016 року у відповідача були відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату позивачем грошового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб, що вказує на наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № в частині нарахування штрафу на суму 108921,76 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року №, суд зазначає, що відповідно до розрахунку до такого податкового повідомлення-рішення позивачу нараховано штраф за період з 01 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2016 року та з 01 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року.

Як зазначено вище, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року в адміністративній справі №826/5325/16, яка набрала законної сили 14 вересня 2016 року, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22 березня 2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 березня 2016 року № 385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Тобто, у період з 01 по 30 жовтня 2016 року та з 01 по 30 грудня 2016 року були відсутні обставини, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 18 жовтня 2018 року № відповідач діяв відповідно до норм Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрінком" задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 квітня 2018 року № в частині нарахування штрафу на суму 108921,76 грн, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Укрінком" (04053, місто Київ, Вознесенський узвіз, будинок 10-а, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, ) судовий збір в сумі 1633 (одна тисяча шістсот тридцять три) грн 82 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко