Справа № 520/7461/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р. Справа № 520/7461/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2019, суддя Мар`єнко Л.М., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 25.11.19 по справі № 520/7461/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Харківській обл.), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській обл. №8-2023 від 13 червня 2019 року про сплату 87039,90 грн. земельного податку з фізичних осіб.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при винесенні податкових повідомлень-рішень по масиву Мала Рогань по земельному податку з фізичних осіб за 2019 рік станом на 13.06.2019 інформації щодо не використання чи будь-яких змін щодо вищезазначеної земельної ділянки від ФОП ОСОБА_1 не надходило.

Також ГУ ДПС направлялись листи в 2018, 2019 роках до Малороганської сільської ради щодо використання земельної ділянки загальною площею 54,0 га та отримано відповіді щодо використання самовільно гр. ОСОБА_1 вищезазначеною земельною ділянкою. Таким чином, відповідач вважає правомірним нарахування позивачу земельного податку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2019 відкрито апеляційне провадження по справі.

10 січня 2020 року позивач подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. У відзиві позивач зазначила, що помилково вказала у своїй заяві про сплату податку від 2018 року розмір земелі 54 га. Земля, що нею використовувалась мала розмір 42,6752 га. За фактом користуваня ділянкою за 2018 рік позивач сплатила податок на суму 83000,00 грн., що підтверджується квитанціями про сплату. Виконуючи рішення Господарського суду від 18.08.2018 про відшкодування шкоди державі, позивач сплатила на користь держави 61526,11 грн. Плату за користування землею у 2018 році позивачем здійснено двічі. Посилання на лист ГУ Держгеокадастру в Харківській обл. від 16.05.2015 та на АІС «Податковий блок» щодо земельних ділянок, які у користуванні позивача на підставі договорів оренди, однак ця інформація не має відношення до предмету спору. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, оскільки позивач не є ні зареєстрованим користувачем, ні зареєстрованим власником вказаної землі відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. від 02.07.2019, вказана земля відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020, закінчено підготовку до розгляду, призначено справу у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець, перебуває на податковому обліку як платник податків.

На підставі заяви ФОП ОСОБА_1 до системи АІС «Податковий блок» внесено обліковий запис щодо користування земельною ділянкою орієнтованою площею 54 га, цільове призначення земельної ділянки - для особистого селянського господарства.

На виконання вимог ПК України позивачем сплачено у повному обсязі земельний податок за користування земельною ділянкою за 2018 рік, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.41-48).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.05.2019 по праві №922/55/19, яке набрало законної сили, відповідно до даних ЄРСР 22.07.2019, зобов`язано ФОП ОСОБА_1 звільнити та повернути державі в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області самовільно зайняту земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 42,6752 га, яка розташована на території Малоданилівської сільської ради Харківського району Харківської області поруч із земляними ділянками з кадастровим номером: :04:005:0003, 632182500:04:005:0006 по 632182500:04:005:0013, 632182500:04:005:0015 по 632182500:04:005:0024, 2182500:04:005:0029 по 632182500:04:005:0035, 632182500:04:005:0039 по 632182500:04:005:0041, 632182500:04:005:0043 по 632182500:04:005:0051, 632182500:04:005:0053 по 632182500:04:005:0063, 632182500:04:005:0026, 632182500:04:005:0027, 632182500:04:005:0037, 632182500:04:005:0093, 632182500:04:003:0023. Згідно п.п.54.3.3 п. 54.3 с.54 та п. 286.5 ст. 285 ПК України ГУ ДФС у Харківській області винесене податкове повідомлення - рішення від 13.06.2019 №8-2023, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік в розмірі 87039,90 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Положеннями частин першої та другої статті 206 Земельного кодексу України (ЗК України) передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із п.10.1 ст.10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

Відповідно до п.п.265.1.3 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з плати за землю.

Положеннями п.п.14.1.136, 14.1.147 п.14.1 ПК України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно із п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи вищезазначені правові норми, рішення Господарського суду Харківської області від 22.05.2019, а також відсутність доказів перебування у користуванні позивача земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Малороганської сільської ради орієнтовною площею 54 га, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача підстав для сплати земельного податку щодо користування вказаною земельною ділянкою за 2019 рік.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності інформації, при винесенні податкових повідомлень-рішень, щодо не використання чи будь-яких змін щодо вищезазначеної земельної ділянки від ФОП ОСОБА_1 колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки доказів користування позивачем вищезазначеною земельною ділянкою матеріали справи не містять, судовим розглядом не встановлено.

Посилання апелянта на лист Малороганської сільської ради від 27.06.2019 №02-23/454, в якому зазначено, що позивачем використовується самовільно земельна ділянка без правовстановлюючих документів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана ділянка знаходиться за межами населеного пункту Малороганської сільської ради, тому належним органом, що здійснює контроль за вказаною ділянкою є ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Так, згідно змісту листа ГУ Держгеокадатру у Харківській області від 02.05.2018 №11-20-14-3448/0/19-18 (а.с.35-36), відсутні відомості того, що позивач використовує спірну земельну ділянку орієнтовною площею 54 га.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України").

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року по справі № 520/7461/19 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 05.03.20.