Справа № 440/4961/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4961/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

представника позивача - Борзовця О.В.

представника відповідача - Александрової Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2019 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 2047-50 від 16 листопада 2018 року, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 1367807-18 від 28 березня 2018 року та № 0-1601 від 26 квітня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що контролюючий орган порушив порядок та процедуру винесення та вручення платнику спірних рішень, а також не врахував, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб не є об`єктом оподаткування у розумінні вимог Податкового кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

02 січня 2020 року від Головного управління ДПС у Полтавській області надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що відповідно до наданої Головним сервісним центром МВС України інформації, позивач з 2017 року є платником транспортного податку з фізичних осіб за автомобіль марки Lexus LX 570 2016 року випуску. З огляду на це, контролюючим органом в автоматичному режимі 23 березня 2018 року сформовано податкове повідомлення-рішення № 1367807-18 з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік на суму 25000,00 грн., а 26 квітня 2019 року податкове повідомлення-рішення № 0-1601 з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 та 2019 роки на загальну суму 37500,00 грн. Таким чином, відповідачем спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, як того вимагає законодавство. Крім того пояснив, що зазначені податкові повідомлення-рішення так само, які і податкова вимога, направлялись платнику на адресу, яка міститься в інформаційній системі контролюючого органа /а.с. 25/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління ДФС у Полтавській області.

Головне управління ДФС у Полтавській області правом на подання відзиву на позов не скористалось.

Ухвалою від 29 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У відповіді на відзив позивач наголосив на хибності застосованого контролюючим органом алгоритму для надання автомобілю позивача статусу об`єкта оподаткування, оскільки такий висновок сформований без врахування такої обов`язкової складової як пробіг автомобіля /а.с. 37-41/.

У додаткових поясненнях представник відповідачів наполягав на тому, що спірні рішення з дотриманням порядку про їх надіслання направлялись позивачу на адресу, що міститься в інформаційній базі контролюючого органа, а тому останні в розумінні статті 42 Податкового кодексу України вважаються врученими платнику /а.с. 55-56/.

На вищевказані додаткові пояснення позивачем подано заперечення, в яких Ганечко ОСОБА_2 наполягав на тому, що контролюючий орган неналежним чином виконав свій обов`язок щодо надіслання спірних рішень платнику /а.с. 82-88/.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач з 24 січня 2007 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 15/.

З 06 липня 2017 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Lexus, модель LX 570 Універсал-В, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , з об`ємом двигуна 5663 куб. см., тип пального В, дата реєстрації транспортного засобу 07 липня 2017 року /а.с. 17-18, 89/.

23 березня 2018 року відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення № 1367807-18 з транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік на суму 25000,00 грн. /а.с. 12/.

26 квітня 2019 року відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення № 0-1601 з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 та 2019 роки на загальну суму 37500,00 грн. /а.с. 13/.

16 листопада 2018 року відповідачем складено податкову вимогу № 2047-50 /а.с. 11/.

Вищевказані рішення контролюючого органа направлялись позивачу на адресу: АДРЕСА_2 , проте не були вручені адресату та повернулись на адресу відправника.

12 грудня 2019 року позивач фактично отримав спірні рішення в результаті особистого звернення до відповідача з відповідною вимогою.

Будучи переконаним у тому, що не є платником транспортного податку у 2017, 2018 та 2019 роках, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, у якому вказує на порушення контролюючим органом порядку адміністрування зазначеного податку, а також винесення та вручення спірних рішень платнику.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з такого.

Законом України № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, статтю 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

Так, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з положеннями підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального. Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

За приписами пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (підпункт 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України).

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Крім того, Законами України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", "Про Державний бюджет України на 2018 рік", "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що у 2017 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200,00 грн.; у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3723,00 грн., у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 4173,00 грн.

Отже, власники транспортних засобів з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких: у 2017 році складає понад 1200000,00 грн., у 2018 році - понад 1396125,00 грн., а в 2019 році - понад 1564875,00 грн. є платниками транспортного податку.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об`єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 (далі - Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів).

Згідно пункту 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, яка діяла до 24 червня 2017 року середньоринкова вартість автомобіля розраховувалась за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

З 24 червня 2017 року вищевказана норма зазнала змін. Відтепер, середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого "Про Державний бюджет України на 2018 рік" постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року за № 403.

Крім того, пунктом 13 Методики, в попередній редакції передбачалось, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 13 Методики, яка діє з 24 червня 2017 року врегульовано, що визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального. У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального (пункт 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів).

Судом встановлено, що контролюючий орган під час визначення позивачу податкових зобов`язань з транспортного податку за спірні періоди застосував неактуальні показники об`єму циліндрів двигуна автомобіля позивача: 5,7 см. куб. в той час коли фактичний об`єм циліндрів двигуна належного позивачу транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу складає 5663 см.куб., тобто має менший об`єм, ніж встановлено.

Посилання податкового органу про допустимість заокруглення показників об`єму двигуна до найближчого основного розряду (5,7 літра), суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Підстави застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, нормами закону не обґрунтовані.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Аналіз практики ЄСПЛ показує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Передбачуваність законом в якості підстави недопущення перевищення державами меж свободи розсуду включає в себе певні умови правомірності втручання у здійснення прав і свобод, гарантованих Конвенцією. До критерію "передбачуваність законом" ("відповідності закону") належать, перш за все, будь-які положення, які не суперечать конвенційним правам, які повинні мати достатній рівень контролю над відповідною особою, яка приймає рішення. Це робиться з метою уникнення здійснення одностороннього самоуправління.

В даному випадку, суд вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскільки у переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2017-2019 роках автомобіль марки Lexus, модель LX 570 Універсал-В, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 5663 куб. см. не вказаний, то транспортний засіб який зареєстрований на позивача не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком в розумінні пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, висновки податкового органу про наявність у позивача сплачувати транспортний податок у 2017-2019 роках є помилковими.

Таким чином, контролюючим органом не доведено, що належний ОСОБА_1 транспортний засіб є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017, 2018, 2019 роках у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Крім того, суд вважає за доцільне зауважити, що базовим податковим (звітним) періодом для транспортного податку є календарний рік, а відтак, процедуру адміністрування цього податку за 2017 рік відповідач мав завершити до 01 липня 2017 року. Натомість податкове зобов`язання з транспортного податку за 2017 рік контролюючий орган визначив лише 26 квітня 2019 року, тобто з пропуском законодавчо встановленого строку, передбаченого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

На окрему увагу заслуговують дії відповідача щодо направлення податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги платнику.

Як вже зазначалось з 24 січня 2007 року позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте всі спірні рішення контролюючий орган надсилав на іншу адресу, яка не є податковою адресою позивача у розумінні пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України.

Згідно вимог пункту 70.6 статті 70 Податкового кодексу України органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб, зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи-платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Відтак, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що положеннями чинного законодавства не передбачено обов`язку фізичної особи повідомляти контролюючий орган про зміну свого зареєстрованого місця проживання.

Поряд із тим, суд не вважає належним чином здійсненими контролюючим органом заходи щодо встановлення податкової адреси позивача, оскільки направлений на адресу Виконавчого комітету Полтавської міської ради запит Головного управління ДФС у Полтавській області № 643/9/16-31-50-13-18 від 27 лютого 2019 року /а.с. 28/ містить неточну інформацію щодо дати народження фізичної особи, про місце проживання якої направлено такий запит. Вищевказані обставини унеможливили надання Виконавчим комітетом Полтавської міської ради актуальної та достовірної інформації контролюючому органу.

Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога винесені без достатніх на те правових підстав, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

За приписами частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У цій справі позивач надав суду достатні, допустимі та належні докази на підтвердження протиправності спірних рішень, разом із тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у дослідженому судом випадку не довів правомірності своїх спірних рішень, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області № 2047-50 від 16 листопада 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № 1367807-18 від 28 березня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № 0-1601 від 26 квітня 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 березня 2020 року.

Суддя А.О. Чеснокова