Справа № 348/1083/19
Суддя: Міськевич О. Я.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 348/1083/19

04 березня 2020 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

з участю представника позивача: Капака В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 274363 від 25.04.2019, складеною поліцейським СРПП № 3 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшим сержантом поліції Адамчуком М.І., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що він 25.04.2020 близько 00 год. 45 хв. в с. Черніїв по вул. Надвірнянській 22, Тисменицького району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом, а саме автомобілем «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим дальнім світлом фар, та без наявності посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України, та на нього накладено штраф в розмірі 510,00 гривень.

З даною постановою він не погоджується з наступних підстав.

Так поліцейський після зупинки транспортного засобу жодного разу не просив надати йому водійське посвідчення. Також при ньому жодна постанова не виносилася та не надавалася. Таким чином він не був повідомлений про розгляд адміністративної справи, що є грубим порушенням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім того вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмір двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 425 грн.

При цьому поліцейський наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що перевищує відповідальність, передбачену санкцією статті.

Також при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським не враховано вимог КУпАП, оскільки постанова містить лише фабулу адміністративного проступку без посилання на докази, передбачені ст. 251 КУпАП із наданням їх правової оцінки та обставини, визначені у ст. 280 КУпАП, тобто вказана постанова не має жодного мотивування.

Крім того в графі «до постанови додається» нічого не вказано, тобто не додано жодних доказів. Окрім цього не допитано свідка ОСОБА_2 , який був свідком.

Він не визнає своєї вини, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв.

Окрім оскаржуваної постанови, інших доказів, які б вказували на порушення ним правил дорожнього руху, інспектором не надано, з матеріалів даної справи також не можливо встановити докази, які свідчать про наявність порушення ним правил дорожнього руху.

Вважає дії інспектора незаконними, а винесену постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Стосовно строку подання позову зазначає, що копія постанови від 25.04.2019 всупереч вимогам ст. 285 КУпАП була направлена йому тільки 02.05.2019 поштовим зв`язком, а отримана ним лише 23.05.2019, що є підставою для поновлення строку на оскарження постанови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просив суд поновити позивачу строк на оскарження постанови як такий, що пропущений з поважних причин, визнати протиправною та стасувати постанову поліцейського СРПП № 3 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшого сержанта поліції Адамчука М.І. від 25.04.2019 серії ДПО18 № 274363 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином рекомендованою кореспонденцією

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як вбачається з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено главою 22 КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зі змінами і доповненнями (надалі «Правила дорожнього руху»).

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. Зокрема постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 № 274363 від 25.04.2019, підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що останній 25.04.2019 близько 00 год. 45 хв. в с. Черніїв по вул. Надвірнянська 22, Тисменицького району, Івано-Франківської області, керував транспортним засобом, а саме автомобілем «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з увімкненим дальнім світлом фар, та без наявності посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на нього накладено штраф в розмірі 510,00 гривень.

При цьому дані постанови про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог КУпАП.

Так інспектором в постанові серії ДПО18 № 274363 від 29.04.2019 зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 2.1 (а) ПДР України.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з увімкненим дальнім світлом фар, однак, в постанові не зазначено про порушення ОСОБА_1 відповідних правил дорожнього руху, та не вказано про притягнення його до адміністративною відповідальності за відповідною статтею КУпАП, а лише за ч. 1 ст. 126 КУпАП, що є порушенням Закону.

Крім того вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмір двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. Однак поліцейський наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що перевищує відповідальність, передбачену санкцією статті, та є грубим порушенням Закону.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , поліцейський після зупинки транспортного засобу жодного разу не просив надати йому водійське посвідчення, при ньому жодна постанова не виносилась і йому не надавалась. Інспектором, на якого законом покладено обов`язок збирання доказів та встановлення вини, не доведено належним чином факту порушення позивачем ПДР Укрїни.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не виконав.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім постанов про накладення адміністративного стягнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

При винесені постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем не було встановлено всіх фактичних даних справи, не у повному обсязі досліджені обставини справи, не з`ясовано, чи було взагалі вчинено адміністративне правопорушення.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 р. у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням наведеного, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доказів, наданих позивачем.

Всі вище наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є беззаперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно вимоги позивача про поновлення строку на оскарження постанови суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Також згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 25.04.2019, однак всупереч вимогам ст. 285 КУпАП направлена Йосипенку В.І. тільки 02.05.2019 поштовим зв`язком, та отримана ним 23.05.2019, що підтверджується копією поштового конверта та витягом з сайту «Укрпошта».

За захистом своїх прав позивач звернувся в суд 27.05.2019, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду, тобто в десятиденний строк з дня отримання оскаржуваної постанови, тому відповідно до вимог ст. 289 КУпАП, ст. 121 КАС України строк оскарження постанови підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 38, 268, 283, 285, 289 КУпАП, ст.ст. 5-10, 121, 132, 139, 229, 241-243, 246, 250, 268-270, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовільнити.

Поновити строк на оскарження постанови як такий, що пропущений з поважних причин.

Постанову поліцейського СРПП № 3 Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшого сержанта поліції Адамчука Михайла Івановича від 25.04.2019 серії ДПО18 № 274363 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в строк, визначений ч. 4 ст. 286 КАС України.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 06.03.2020