Справа № 120/913/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

06 березня 2020 р. Справа № 120/913/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Яремчук Костянтин Олександрович, розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність та незаконність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20 січня 2020 року №05 про відмову у перерахунку пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи та просить зобов`язати відповідача повторно провести перевірку правильності нарахування пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 802/1284/18-а.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, доходжу висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, зважаючи на таке.

Як свідчать подані ОСОБА_1 матеріали, у травні 2018 ОСОБА_1 вже звертався до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язати відповідача зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 03 жовтня 2017 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року у справі №802/1284/18-а в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

24 травня 2019 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення суду першої інстанції за виключними обставинами, за результатами розгляду якої Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року задовольнив. Зокрема, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року в адміністративній справі №802/1284/18-а скасовано та ухвалено нове, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Вінницьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести ОСОБА_1 з 25 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року включно перерахунок і виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання вказаного вище рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 25 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року.

Не погоджуючись із проведеним перерахунком, позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо проведення перерахунку пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, завданих здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 01 січня відповідного року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20 січня 2020 року №05 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, посилаючись при цьому на те, що відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року було затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначеним порядком з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №851 від 15 листопада 2017 року та №543 від 26 червня 2019 року, визначено, що за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом станом на 1 січня відповідного року, за формулою П=Зс х Кзс х Кв/100 %. Оскільки, п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати не є сталою величиною, з якої визначається розмір пенсії, а складовою формули для визначення середньомісячного коефіцієнту заробітку, з врахуванням якого проводиться обчислення пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відтак, для обчислення пенсії по інвалідності як учаснику ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з числа військовослужбовців, призваних на військові збори, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати без застосування формули, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543, підстав немає.

Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Викладені у позовній заяві обставини свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 фактично зводяться до оскарження дій відповідача щодо неналежного, на думку позивача, виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 802/1284/18-а, яке набрало законної сили.

Вирішуючи питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі, суд керувався наступним.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Разом із тим, із поданих матеріалів слідує, що спірні правовідносини між позивачем та пенсійним органом виникли у зв`язку з неналежним виконанням останнім, на думку ОСОБА_1 , рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 802/1284/18-а, що в подальшому викликало звернення його із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до раніше ухваленого рішення Вінницького окружного адміністративного суду.

Відтак, оскаржуючи рішення органу пенсійного фонду, позивач тим самим висловлює незгоду із способом виконання судового рішення, що й слугувало підставою його звернення до суду із іншим позовом.

Однак, позивачем не враховано того, що у межах позовного провадження у цій справі неможливо зобов`язати відповідача виконувати судове рішення, що набрало законної сили, у бажаний для позивача спосіб, оскільки виконання судового рішення від 10 липня 2019 року у справі №802/1284/18-а є завершальною стадією судового провадження саме у справі №802/1284/18-а.

Якщо позивач не погоджується із станом виконання прийнятого на його користь судового рішення, то він вправі ініціювати процедуру його примусового виконання.

Так, за приписами статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 1 згаданого Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону про виконавче провадження).

Відтак, суд звертає увагу позивача на недопустимості зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення із конкретизацією способу та порядку виконання рішення від 10 липня 2019 року у справі № 802/1284/18-а (без застосування формули, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року №543). Примусове виконання рішення суду повинно здійснюватися в порядку, передбаченому Законом про виконавче провадження, у рамках виконавчого провадження. Саме на стадії виконання рішення від 10 липня 2019 року у справі № 802/1284/18-а може бути надана оцінка способу та порядку його виконання і повноті виконання відповідачем судового рішення.

Окрім того, розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, та передбачено, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, який його ухвалив. Способи судового контролю за виконанням судового рішення встановлені нормами статей 382 - 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у бажаний для позивача спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Європейський суд з прав людини зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).

Відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні (пункт 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02).

Пунктом 54 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень встановлено, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право позивача у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду у певний спосіб шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17, від 22 серпня 2019 року у справі №522/10140/17.

З огляду на викладене, доходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 2, 170, 171, 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович