Справа № 274/34/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 274/34/20

Головуючий у 1-й інстанції: Корбут В.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

05 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року (постановлену у м. Бердичеві Житомирської області 24.01.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

03.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області, у якому просить суд скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області від 18.12.2019 №921.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із тим, що позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду та не подали заяви про поновлення цього строку.

21.01.2020 до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 , у якій позивач пояснила, що отримала копію оскаржуваної постанови від 18.12.2019 №921 лише 28.12.2020, а позов подала 03.01.2020, а тому просила суд вважати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови від 18.12.2019 №921 та поновити вказаний строк.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2020 повернуто позовну заяву ОСОБА_1 з огляду на те, що в порушенням вимог ухвали від 10.01.2020, позивачем не додано доказів отримання копії оскаржуваної постанови саме 28.12.2019. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не повністю усунула недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі від 10.01.2020, а саме не подала доказів поважності причин пропуску строку, встановленого для звернення до суду, подання яких передбачено частиною шостою статті 161 КАС України.

Не погоджуючись із ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2020, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував пояснень позивача про те, що позивач подавала відповідачу клопотання про перенесення розгляду справи адміністративною комісією, призначеного на 18.12.2019, з огляду на те, що у той час розглядалась цивільна справа №274/7139/19, яка стосується питань які повинні розглядатись адміністративною комісією. Однак, незважаючи на подання заяви про надання роз`яснень від 17.12.2019, позивач не отримала відповіді на заяву щодо перенесення розгляду справи адміністративною комісією. Копію постанови від 18.12.2019 №921 позивач отримала засобами поштового зв`язку 28.12.2019, при цьому суд, незважаючи на мої доводи, не дослідив питання своєчасності направлення відповідачем вказаної постанови та не встановив дати отримання позивачем копії такої постанови.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Іліан проти Туреччини" вказав, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Зазначене також суперечить Європейській конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97. З тексту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

У рішенні по справі Delcourt v. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі "Golder v.the United Kingdom" від 21.02.1975), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати закону мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення "Guerin v. France" від 29.07.1998). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розрахувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час, такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення "Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28.10.1998).

Отже, як свідчить позиція Європейського суду з прав людини зазначених справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Предметом оскарження по даній справі є рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стаття 286 КАС України визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.4 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку на оскарження постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області від 18.12.2019 №921, позивач вказала, що отримала копію даної постанови лише 28.12.2019.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву згідно оскаржуваної ухвали, виходив з того, що у разі, якщо ОСОБА_1 про наявність оскаржуваної постанови дійсно дізналась лише після отримання цієї постанови на пошті 28.12.2019, враховуючи, що з позовом про скасування постанови вона звернулась 03.01.2020, то за таких обставин є підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та для поновлення цього строку. Разом тим, в порушенням вимог ухвали від 10.01.2020, до заяви позивача не додано доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з поважних причин, а саме що копію оскаржуваної постанови вона отримала на пошті 28.12.2019.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За змістом ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів зазначає, що констатуючи відсутність доказів отримання позивачем копії постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області від 18.12.2019 №921 саме 28.12.2019, суд першої інстанції не вжив жодних заходів для перевірки даної обставини, адже достовірно не встановив коли відповідач направив, а позивач отримала копію постанови від 18.12.2019 №921.

Відтак, висновки суду першої інстанції у даній частині є передчасними, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, так як постановлена з порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, ухвалу суду першої інстанції належить скасувати.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Однак, відповідно до ч.2 ст.272 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 280-288 цього Кодексу, не може повертати справу на новий розгляд.

Разом з цим, відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2020 та направлення даної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бердичівської міської ради Житомирської області про скасування постанови скасувати.

Справу направити до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.