Справа № 1.380.2019.007079
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.007079
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просить:

- прийняти позовну заяву до розгляду;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.03.2003 року є фізичною особою-підприємцем та працює на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 року. Зазначає, що 28.01.2018 року подав звіт до Сокальської ДПІ про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, де в таблиці 2 помилково вказав у графі 4 (усього до сплати єдиного внеску по 704,00 грн. в місяць, а за рік в сумі 8448,00 грн.).

Звертає увагу на те, що є учасником бойових дій та інвалідом війни третьої групи з 19.04.2016 року, а з 15.05.2017 року інвалідом другої групи у зв`язку з чим відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати єдиного внеску за себе. Вказує, що повідомляв працівників контролюючого органу про те, що є інвалідом війни та отримує пенсію інваліда війни, а також витрачає 15000 грн. в місяць на лікування, оскільки йому встановлено діагноз хронічна лейкемія.

Крім того, позивач зазначає, що 02.09.2019 року подав до контролюючого органу скаргу на усну вимогу працівників державної податкової служби про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, у якій вказав, що, як інвалід другої групи, звільнений від сплати єдиного соціального внеску, а відтак звіт за 2017 рік про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску сформовано та подано помилково, просив внести зміни до звіту та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки). Листами Головного управління ДПС у Львівській області від 26.06.2019 року та 04.10.2019 року позивача повідомлено про те, що у разі самостійного визначення платниками бази нарахування єдиного внеску, його сплата здійснюється на загальних підставах, а тому підстав для внесення змін до звіту та скасування вимоги про сплату боргу немає.

Позивач вважає, що оскільки він є інвалідом другої групи, а тому на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати єдиного внеску за себе. При цьому, стверджує, що не приймав добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та не укладав договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що є виключною умовою для визнання його платником за наведених обставин.

Саме тому позивач вважає спірну вимогу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-32079-17 від 11 вересня 2019 року протиправною та просить її скасувати.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивач самостійно подав Звіт за формою згідно з Додатком 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік (реєстраційний номер ) у якому визначив базу нарахування єдиного внеску та суму до сплати 8448,00 грн. Зазначений звіт пройшов усі контролі та завантажений до Реєстру застрахованих осіб, про що свідчить запис у отриманій від органів Пенсійного фонду України квитанції №2 від 28.01.2018 року №631607, а тому є чинним. На думку відповідача, суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі такими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю підлягають сплаті на загальних підставах. Таким чином, відповідач вважає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів правомірно винесено спірну податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки), а відтак підстави для її скасування відсутні.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 29 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року в задоволенні заяви представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від 20.01.2020 року відмовлено. Постановлено розглянути справу №1.380.2019.007079 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 13 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року, яка занесена в протокол судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача Головного управління ДФС у Львівській області на належного відповідача Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки як вказала представник відповідача в судовому засіданні таке клопотання подано помилково.

Судове засідання, яке відбулося 13 лютого 2020 року відкладено на 27 лютого 2020 року для подання позивачем доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено його.

В судовому засіданні, яке відбулося 27 лютого 2020 року суд заслухав усні пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідив докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи.

Також суд постановив прийняти рішення у строки, передбачені для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 Петрович зареєстрований як фізична особа підприємець з 14.03.2003 року (а.с.54).

Згідно наявних у матеріалах справи, наданих представником відповідача ідентифікаційних даних, позивач перебуває на обліку в Сокальській державній податковій інспекції (Сокальський район) Червоноградського управління Головного управління ДПС у Львівській області як платник єдиного податку другої групи, ознака «ФО інвалід», дата встановлення пенсії 19.04.2016 року (а.с.51-53).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17 травня 2017 року ОСОБА_2 є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.19).

26.01.2018 року позивач подав до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на суму 8448,00 грн. єдиного внеску (а.с.11-12).

02.09.2019 року ОСОБА_2 звернувся до начальника ГУ ДФС у Львівській області із скаргою на усну вимогу про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску, у якій просив внести зміни у звіт та скасувати вимогу Сокальської державної податкової інспекції Червоноградського управління Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки), пені єдиного внеску за 2017 рік оскільки звіт подано помилково. У скарзі зазначив, що в січні 2018 року подав звіт до Сокальської ДПІ про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік, де в таблиці 2 помилково вказав у графі 4 (усього до сплати єдиного внеску по 704,00 грн. в місяць, а за рік в сумі 8448,00 грн.). Вказав, що є учасником бойових дій, інвалідом війни третьої групи з 19.04.2016 року, а з 15.05.2017 року інвалідом другої групи. На даний час йому встановлено інвалідність другої групи безтерміново. Також послався на частину четверту статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до якої звільняється від сплати єдиного внеску за себе (а.с.13).

Листами Головного управління ДПС у Львівській області від 26.09.2019 року №3248/10/10.03-09 та від 04.10.2019 року 4628/10.58.6-21 позивача повідомлено, що у разі самостійного визначення платником бази нарахування єдиного внеску, сплата єдиного внеску здійснюється на загальних підставах, а отже для скасування або внесення змін у поданий ним звіт за 2017 рік підстав немає (а.с.14-16).

11 вересня 2019 року Головним управлінням ДПС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу № Ф-32079-17 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 8260,21 грн. (а.с.17).

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності прийняття відповідачем спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2019 року № Ф-32079-17, оскільки позивач, з посиланням на частину четверту статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» стверджує, що звільнений від сплати єдиного соціального внеску за себе.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин).

За пунктом другим частини першої статті 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 цього ж Закону особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємць, перебуває на спрощеній системі оподаткування, та є інвалідом (дата встановлення пенсії 19.04.2016 року). Таким чином, позивач є особою, яка відповідно приписів частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Вказана обставина відповідачем у справі не заперечується. Стверджуючи про правомірність прийнятої Головним управлінням ДПС у Львівській області спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11 вересня 2019 року відповідач лише вказує, що суми самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі такими, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю підлягають сплаті на загальних підставах.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року № 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.05.2018 № 511) фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Звіт зазначеними особами не подається.

Аналіз положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування свідчить про те, що фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску, однак такі фізичні особи-підприємці звільняються від його сплати якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

У таких випадках фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також такі особи не мають обов`язку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.

Як зазначив у позовній заяві позивач, ним було помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік.

З огляду на те, що у позивача відсутній обов`язок по сплаті за себе єдиного соціального внеску та враховуючи, що позивач звертався до контролюючого органу зі скаргою повідомляючи, що звіт за 2017 рік подано помилково і він, як інвалід, звільнений від сплати єдиного внеску за себе на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», такі обставини не можна вважати добровільною участю позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак жодної інформації про наявність такого договору у 2017 році матеріали справи не містять, відповідний договір щодо добровільної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем суду не наданий. Більше того, відповідачем не стверджується про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Слід також зазначити, що відповідачем було прийнято відповідну звітність за 2017 рік від позивача, а також відповідачем не заперечується, що згідно ідентифікаційних даних (а.с.51-53) позивачу присвоєна ознака «ФО-інвалід» та встановлено пенсію з 19.04.2016 року, однак не враховано той факт, що така особа повинна подавати зазначену звітність лише у разі укладення договору щодо добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд вважає, що відсутність права подання уточнюючих звітів в разі помилкового подання звітів не може бути обставиною, що зобов`язує сплатити відповідні внески, оскільки Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає обов`язкову згоду такого платника, яка висловлюється у вигляді укладання відповідного письмового договору, який не укладався, що відповідачем не заперечується.

Таким чином, оскільки в матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, то помилкова подача позивачем звіту за 2017 рік не свідчить про його добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а відтак, не може бути безумовною підставою для сплати позивачем відповідних сум єдиного соціального внеску за наведених обставин та в контексті приписів частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вказана правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.09.2019 року у справі № 806/1503/16 (адміністративне провадження № К/9901/17085/18).

Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) такою, що не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а також порушує право позивача, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №Ф-32079-17 від 11 вересня 2019 року.

З огляду на наведене, позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №Ф-32079-17 від 11 вересня 2019 року.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04.03.2020 року.

Суддя Клименко О.М.