Справа № 310/8013/19
Суддя: Вірченко О. М.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/8013/19
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача Борисенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенка Олександра Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенка О.О. про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, мотивуючи свої вимоги наступним. 30 вересня 2019 року відповідачем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення ним п. 12.4 Правил дорожнього руху України та накладено штраф в розмірі 255 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 вважає незаконною і необґрунтованою, складеною за відсутності належних доказів, з грубим порушенням чинного законодавства та такою, що не відображає дійсних обставин справи. В порушення п. 3.11 Наказу МВС № 950 протокол про адміністративне правопорушення не складався, розгляду справи не було, законних доказів правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , останньому не пред`явлено. Вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено неавтоматичним приладом TruCAM із функцією фото- та відео фіксації у ручному режимі, але не в автоматичному, як це передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», тому в даному випадку відеофіксація не може бути доказом. Через те, що постанову винесено на місці вчинення правопорушення відразу після його вчинення, позивач був позбавлений можливості подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою. В порушення ст. 277-2 КУпАП позивачу не було надано строк для реалізації прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Відповідачем не було проведено підготовку до розгляду справи, пояснення у ОСОБА_1 не були відібрані, будь-яких доказів до постанови не долучено. Розгляд справи про адміністративне правопорушення необхідно було провести за адресою розташування органу, співробітником якого є відповідач. Просив скасувати зазначену постанову.

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Пояснив, що відповідачем в порушення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» вимірювання швидкості руху було здійснено не в автоматичному, а в ручному режимі з використанням приладу TruCAM, походження якого не відомо, тому відеофіксація, отримана за його допомогою, не може бути належним доказом у справі про адміністративне правопорушення. Крім того, під час винесення постанови від 30 вересня 2019 року позивачу не були роз`яснені права, він не скористався своїм правом на отримання юридичної допомоги, надання доказів, у нього не були відібрані пояснення. Зазначив, що відповідно до інструкції засобом вимірювання швидкості має право користуватись та особа, яка отримала цей прилад. Оскільки прилад TruCAM був виданий не ОСОБА_2 , докази, отримані відповідачем за допомогою цього приладу, є незаконними. Просив скасувати постанову інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенка О.О. від 30 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив наступне. Позивач рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год, де максимально дозволена швидкість 50 км/год. Перед винесенням постанови йому були зачитані права. Дійсно, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати автоматичну фото- і відеотехніку. Однак, TruCAM це не засіб фото-, відеофіксації, а вимірювальний прилад, використання якого передбачено ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний прилад оснащений лазерним пристроєм, який необхідно навести на автомобіль, після чого він автоматично вимірює швидкість руху цього автомобіля. Щодо використання вимірювального засобу TruCAM з інспекторами були проведені відповідні заняття. Інструкцією вказаного засобу передбачено вимірювання швидкості на відстані від 15 до 1200 метрів. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, просив справу розглянути без його участі, в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху більше як на 20 км/год. Згідно із ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол не складається, а виноситься постанова на місці вчинення правопорушення. Національна поліція уповноважена через своїх співробітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, що передбачено ч. 2 ст. 222 КУпАП. 30 вересня 2019 року відповідачем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 74 км/год, замірювання швидкості здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCAM № 000672. Роз`яснення прав позивачу не є однією з тих обставин, на яких ґрунтувалось прийняте відповідачем рішення. В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на Наказ МВС України від 04 жовтня 2013 року № 950, який наразі втратив чинність. Позивачем не взято до уваги, що TruCAM LT1 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не засобом фото- або відеофіксації, його використання передбачено ст. 31 Закону України «Про національну поліцію». Рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року встановлено, що у випадках, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а виноситься постанова на місці вчинення правопорушення, притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні. Крім того, вказаним рішенням зазначено, що словосполучення «за місцем вчинення адміністративного правопорушення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу. В даному випадку адміністративно-територіальною одиницею є Дніпропетровська область, що спростовує думку позивача щодо необхідності розгляду справи про адміністративне правопорушення за адресою розташування органу, співробітником якого є відповідач. Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року, його зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки. Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13777, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 22 листопада 2018 року, чинного до 22 листопада 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LT1 20/20 № ТС000372 є придатним до застосування. Експертний висновок № 04/02/03/-3008, виданий Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, 27 вересня 2018 року підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSО/ІЕS 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. При цьому враховується похибка приладу +, - 2 км/год, прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 до 1200 м.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що наприкінці вересня 2019 року вона їхала в автомобілі, яким керував її батько ОСОБА_1 В с. Миколаївка їх зупинили працівники поліції та повідомили, що було порушено швидкісний режим. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні доказів вчинення ним правопорушення та в розгляді справи за місцем його мешкання. Справу поліцейський розглянув за 5-7 хвилин, при цьому позивачу права та норми Конституції України не роз`яснив, не надав можливість скористатись юридичною допомогою. Після розгляду відповідач надав два чека.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 30 вересня 2019 року серії ЕАК № 1572850, винесеної інспектором 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенком О.О., 30 вересня 2019 року о 13 год. 32 хв. в с. Миколаївка по вул. Магістральній, 2 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 74 км/год, чим порушив обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LT1 20/20 № ТС000372. Діями водія порушено п. 12.4 Правил дорожнього руху України порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год). Позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Належних і допустимих доказів вчинення перешкод з отримання правової допомоги як безпосередньо так і в телефонному режимі Мригою О.М. надано не було.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, при цьому позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

В частині доводів позивача про те, що відповідач був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У частинах 4, 5 ст. 258 закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Посилання позивача на положення Наказу МВС України від 04 жовтня 2013 року № 950 «Про питання щодо застосування адміністративного законодавства України органами внутрішніх справ України» є безпідставними, оскільки він наразі втратив чинність.

Суд зазначає про те, що завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно вимог ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну Поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

З відеозапису та фотографії, які містяться на диск,у доданому третьою особою до пояснень, вбачається, що дійсно 30 вересня 2019 року о 13 год. 32 хвил. автомобіль GELLI EMGRAND 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах населеного пункту с. Миколаївка, рухався зі швидкістю 74 км/год.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані в установленому порядку до набрання чинності цим Законом, чинні протягом визначеного в них строку дії.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Отже, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Відповідно до сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012 виданого 29 серпня 2012 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу вимірювача, - не більше одного року.

Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/02/03-3008 від 27 вересня 2018 року, термін дії якого становить до 27 вересня 2021 року, дія якого розповсюджується на зразок об`єкта експертизи № ТС 000672.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13777, виданого Державним підприємством «Укрметртестстандарт» від 22 листопада 2018 року та чинного до 22 листопада 2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000672, є придатним до застосування. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ±1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Відповідно до розстановки сил та засобів батальйону № 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області 30 вересня 2019 року відповідач виконував службові обов`язки у складі екіпажу патрульної поліції разом із інспекторами Дрожжаком Є.Л. та Сілкіним В.С.

Із запису в журналі обліку та повернення лазерних вимірювачів швидкості та записів з них вбачається, що 29 вересня 2019 року інспектор управління ОСОБА_4 отримав лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 № 000672 та повернув його 30 вересня 2019 року о 19 год. 13 хвил. Згідно з письмовими поясненнями від 21 лютого 2020 року інспектором Дрожжаком ОСОБА_5 під час внесення відомостей в зазначений журнал було допущено механічну описку в частині зазначення дати отримання TruCam, вірною є дата 30 вересня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1572850 від 30 вересня 2019 року є обґрунтованою і законною.

Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності та враховуючи наявність у справі належних доказів того, що у діях позивача присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП є цілком законною та обґрунтованою, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 139, 160-163 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 3 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Борисенка Олександра Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 березня 2020 року.

Суддя О. М. Вірченко