Справа № 640/5186/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 березня 2020 року м. Київ № 640/5186/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В. В., розглянувши заяву

Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції

України ОСОБА_1

до 1) Дисциплінарної комісії приватних виконавців;

2) Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування рішення від 04 лютого 2020 року № 27

та наказу від 17 лютого 2020 року № 580/5, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення від 04 лютого 2020 року № 27 та наказу від 17 лютого 2020 року № 580/5, зобов`язання вчинити дії.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04 лютого 2020 року, оформлене протоколом №27 та наказу Міністерства юстиції України від 17 лютого 2020 року № 580/5 про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 04 лютого 2020 року, оформлене протоколом №27, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Вимоги зазначеної заяви мотивовано тим, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Лисенка С.О., яка проводилася на підставі скарги в.о. ректора Приватного вищого навчального закладу «Краматорський економіко-гуманітарний інститут» від 14 листопада 2019 року № 913, Міністерством юстиції України було внесено подання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

04 лютого 2020 року Дисциплінарною комісією приватних виконавців прийнято рішення про зупинення діяльності приватного виконавця Київського міського округу ОСОБА_1 строком 1 (один) місяць, яке оформлене протоколом № 27. Наказом Міністерства юстиції України від 17 лютого 2020 року № 580/5 вищезазначене рішення введене в дію.

Як зазначено в заяві, на думку позивача, оскаржувані рішення призводять до порушення законних прав та інтересів третіх осіб. Заявник також повідомляє, що у приватного виконавця є наймані працівники, яким відповідно до трудового договору необхідно оплачувати заробітну плату та за яких на приватного виконавця покладено обов`язок сплачувати податки.

Також, зазначено, що приватний виконавець не може займатися іншою діяльністю та позбавлений можливості отримувати дохід від своєї діяльності. В зв`язку з введенням в дію оскаржуваного рішення оскаржуваним наказом, позивач фактично позбавлений можливості отримувати дохід від своєї єдиної професійної діяльності. У позивача існують зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків та єдиного соціального внеску, не зважаючи на фактичне припинення його діяльності. Разом з тим, приватним виконавцем укладено договори оренди приміщення, охорони приміщення, страхування цивільно-правової відповідальності, які потребують щомісячної оплати. У Позивача на виконанні перебувають виконавчі провадження, виконання яких саме приватним виконавцем ОСОБА_1 буде виключено. На депозитному рахунку, за відкритими виконавчими провадженнями наявні стягнуті, але не розподілені грошові кошти, які не можуть бути перераховані стягувачам.

Поновлення роботи приватного виконавця, відповідно до положень Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає складення іспиту. Так, відповідно до частини третьої статті 43 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» для поновлення діяльності приватного виконавця, зупиненої на підставі пункту 4 частини першої статті 42 цього Закону, приватний виконавець після закінчення строку зупинення його діяльності зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону. Так, у випадку задоволення позовної заяви та визнання неправомірними оскаржуваних рішення та наказу, відсутньою буде необхідність складення такого іспиту.

Також, зазначено, що застосувавши до позивача дисциплінарне стягнення у виді зупинення діяльності приватного виконавця на один місяць, Відповідач 1 не зазначив будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивача та прийняття саме такого виду стягнення за результатами розгляду подання, не зазначив доводів щодо неможливості застосування до позивача двох інших видів стягнень, що є менш суворими, з урахуванням тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку, наявності тієї обставини, що позивач раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався, що свідчить про порушення принципу пропорційності, всупереч принципу обґрунтованості рішення комісія не навела мотиви, з яких виходить, обираючи саме такий строк.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до приписів частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливо лише у разі наявності сукупності обставин, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексу адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного слідує висновок, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обумовлена протиправністю оскаржуваних рішення та наказу.

Слід зазначити, що протиправність оскаржуваного рішення повинна бути встановлена в ході розгляду даної справи.

Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, прав та інтересів без вжиття таких заходів.

З урахуванням зазначеного, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмовити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Лисенку Сергію Олексійовичу у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 154, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

Відмовити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Лисенку Сергію Олексійовичу у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскарження в порядку встановленому статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України .

Суддя В.В. Аверкова