Справа № 160/10117/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
17 жовтня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку, яка направлена ОСОБА_1 10 жовтня 2019 року надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Криворізької міської ради у відношенні ОСОБА_1 , щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 10.04.2019 року;
- зобов`язати Криворізьку міську раду належним чином, у відповідності до вимог п.6 ст. 14 "Обов`язки розпорядників інформації" Закону України "Про доступ до публічної інформації" (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2011, № 32, ст. 314) надати достовірну, точну та повну інформацію на запит від 10.04.2019 року ОСОБА_1 ;
- стягнути з Криворізької міської ради моральну шкоди в сумі 20 865, 00 грн.
Вказана позовна заява вмотивована тим, що 10.04.2019 року позивач звернувся до Криворізької міської ради з інформаційним запитом стосовно прийнятого рішення посадовими особами відповідача. Однак, оскільки відповідь на запитувану інформацію на адресу позивача так і не надійшла, останній вимушений був звернутись із позовом до суду за захистом порушених прав та інтересів.
04.12.2019 року від Криворізької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування своєї правової позиції відповідач зазначив про те, що звернення позивача з даним позовом є необґрунтованим, та по відношенню до позивача не допускалось протиправної бездіяльності. Запит позивача був належним чином розглянуто з наданням і направленням йому ґрунтовної відповідь у строки та порядку, передбачені діючим законодавством. Отже, зазначене свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви задоволено та звільнено останнього від сплати судового збору. Вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимог ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 14.11.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У період з 09.12.2019 року по 10.12.2019 року, та 16.12.2019 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10.04.2019 року позивач, ОСОБА_1 посилаючись на приписи ст. 34 Конституції України, ст. ст. 9, 32 Закону України «Про інформацію», ст. 59 «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до Криворізької міської ради із запитом про надання публічної інформації.
Як убачається із даного запиту, позивач просив надати у визначений законом строк, а саме, не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту письмову інформацію з приводу того, ким з посадових осіб місцевого самоврядування міста було прийнято рішення про знищення Державних символів України, що були розміщені на опорах освітлення, що розташовані на центральній клумбі кільця пл. М. Горького (95 квартал).
Разом з тим, не отримання відповіді на запит зумовили позивача звернутись із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
За приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно з статтею 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Частиною 1 та частиною 2 статті 19 Закону №2939-VI встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Таким чином, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Тобто, позивач у порядку, визначеному Законом, є запитувачем інформації та наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, а відповідач - розпорядником інформації, відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», отже, зобов`язано не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.
При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. (ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").
Дослідивши означений позивача, беручи до уваги характер запитуваної інформації, її походження та зміст, суд зазначає, що позивач звернувся до відповідача із проханням надати йому саме публічну інформацію.
Одночасно, встановивши приналежність запитуваної інформації до публічної, важливим є також ідентифікація відповідача як розпорядника цієї публічної інформації.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Слід зазначити, що у відповідності до ч. 3 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Криворізька міська рада - представницький виборний орган місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах ( у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Міська рада та її виконавчий комітет є самостійними юридичними особами.
Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (ч. 1 ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
За правилами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Судом встановлено, що у Криворізькій міській раді забезпечення права громадян на доступ до публічної інформації покладається на управління по роботі зі зверненнями громадян виконкому міської ради.
Останнім, у свою чергу, здійснюється організація отримання звернень громадян і направлення їх до управлінь, відділів та інших виконавчих органів міської ради, виконкомів районних у місті рад, місцевих органів виконавчої влади, суб`єктів господарювання для оперативного реагування на порушені питання.
У відповідності до п.п. 12.21. Регламенту виконавчого комітету Криворізької міської ради, затвердженого рішенням виконкому Криворізької міської ради від 12.12.2018 №575, відповідь, підписану керівником відділу, управління чи іншого виконавчого органу міської ради, заявнику надсилає виконавець.
Враховуючи, що питання, порушені ОСОБА_1 у запиті від 10.04.2019 стосувалися об`єктів благоустрою (розміщення Державних символів на опорах освітлення), такий інформаційний запит було направлено Криворізькою міською радою для розгляду до Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому міської ради. Відповідно до резолюції заступника міського голови О. Катриченко від 12.04.2019 року за №Ф-194-13 виконавцями для надання відповіді вказаного запиту є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
За статтями 13, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» майдани, площі, бульвари, проспекти є об`єктами благоустрою населених пунктів, а засоби та обладнання зовнішнього освітлення - елементами (частинами) об`єктів благоустрою.
Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради (надалі - Департамент) є самостійним структурним підрозділом виконкому Криворізької міської ради, що утворюється та ліквідується відповідно до статті 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міською радою та реєструється в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» й іншими нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність неприбуткової організації, підзвітне й підконтрольне Криворізькій міській раді, підпорядковане її виконавчому комітету та міському голові.
Департамент є правонаступником усіх прав і обов`язків управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради.
Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в управлінні Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, печатки, штампи, бланки й інші реквізити юридичної особи.
Разом з цим, відповідно до підпункту 7 пункту "а" статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Отже, враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація у запиті від 10.04.2019, віднесена до публічної інформації, розпорядником якої є Криворізька міська рада, а тому, на відповідача поширюються вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Одночасно, встановлюючи наявність порушення відповідачем норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», судом встановлено наступне.
Як вже зазначалось вище, у відповідності до ч. 1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Слід зазначити, що листом від 16.04.2019 за вих. №Ф-4534-13 за підписом директора Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради Карого І.О. було надано відповідь ОСОБА_1 на його запит від 10.04.2019, тобто у п`ятиденний строк, обумовлений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
В означеному листі позивачу було повідомлено про те, що по периметру клумби кільця пл. Горького розташовані опори тролейбусної мережі, які перебувають на балансовому обліку КП «Міський тролейбус», та на яких не був розміщений ні один з визначених Конституцією України державних символів України. До того ж, Будь-яке рішення Криворізької міської ради або виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо розміщення державних символів України на опорах тролейбусної мережі, які перебувають на балансовому обліку КП «Міський тролейбус», не приймалось.
Як зазначив відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву, за інформацією Департаменту, після своєчасної підготовки відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 спеціаліст Департаменту телефонував заявнику для нарочного отримання, як те заявлено у запиті. Однак, номер телефону не був дійсним, тому відповідь було відправлено поштою, що підтверджується копією витягу з реєстру вихідної кореспонденції за 16.04.2019 року.
Отже, у даному випадку має місце дотримання закону: відповідь на запит на інформацію надано не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відтак, зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог про визнання протиправними дії Криворізької міської ради та зобов`язання міської ради належним чином надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 10.04.2019.
З огляду на не підтвердження допущення позивачем протиправної бездіяльності, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення з міської ради моральної шкоди в сумі 20 865,00 грн.
До того ж, відповідно до роз`яснень, які викладено в у п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Однак, позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б обґрунтовували факт наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та як наслідок підтверджували наявність моральної шкоди, що в свою чергу свідчить про неналежність її підтвердження, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду справи, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
З огляду на встановлений судом факт дотримання відповідачем процедури надання відповіді на звернення позивача суд визнає заявлений позов необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні за безпідставністю, у зв`язку із чим підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник