Справа № 303/68/20
Суддя: Тхір О. А.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/68/20
Провадження № 2-а/306/3/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2020 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Тхір О.А.,

за участю секретаря Бродської Х.Я..,

представника позивача Логай І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Логай Іван Іванович, до поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП сержанта поліції Шаленик Ганни Василівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Логай Іван Іванович, звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП сержанта поліції Шаленик Ганни Василівни, Управління патрульної поліції в Закарпатській області, про скасування постанови ДПО18№599106 у справі про адміністративне правопорушення, винесеної 27.12.2019 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позов обґрунтований тим, що застосоване до позивача ОСОБА_1 згідно вказаної постанови стягнення у вигляді штрафу є незаконним, неправомірним та необґрунтованим з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення. Зауважує, що Відповідачем було винесено постанову без зазначення жодного доказу вчинення правопорушення. Зазначає, що він в зазначений постанові час та місці він не керував. Одночасно зауважує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, Відповідачем не дотримано вимоги КУпАП, та крім того не повно встановлено всі обставини справи, та не враховано, що він не керував транспортним засобом, що взагалі виключає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, та вимога поліцейського пред`явити документи відповідні на автомобіль, поліс страхування, та на право керування неправомірна. Стверджує, що його на належному йому автомобілі привіз товариш ОСОБА_2 , а саме, до місця ДТП, в яке потрапила дружина. Стверджує, що разом з ним в автомобілі ще був його знайомий ОСОБА_3 , який разом з ОСОБА_2 , прибувши на місце ДТП, пішли у своїх справах, а він пішов до місця ДТП, де в кюветі був автомобіль його дружини. Стверджує, що коли підійшов туди, там вже були працівники поліції, які почали вимагати від нього документи та з`ясовувати кому належить неподалік припаркований автомобіль. Зауважує, що його поліцейські не зупиняли, що він автомобілем не керував, будь-яких доказів керування автомобілем саме ним поліцейські не надали, тому вважає і вимогу пред`явити документи не правомірною.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ДПО18№599106 від 27.12.2020 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію даної ухвали надіслано сторонам та запропоновано відповідачеві надати суду відзив на позовну заяву та копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказав на неправомірність вимоги поліцейського під час винесення постанови, додатково зауважує, що відсутні будь-які докази керування позивачем ОСОБА_1 транспортним засобом в зазначений в протоколі час та місці, тому, вважає, що і вимога поліцейського про пред`явлення документів є неправомірною. Крім того, підтримав заявлене клопотання про виклик та допит свідків в судове засідання, а саме, Фогеля О.О. та Меденці В.С., які можуть підтвердити обставини, щодо подій, викладених в позовній заяві, та щодо обставин керування автомобілем. Заяву про виклик та допит свідків задоволено судом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засіданні представляє представник.

Відповідачі та їх представники у судові засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від УПП в Закарпатській області надійшов відзив на позов, в якому просить взяти відзив до уваги, оскільки ухвалу про відкриття провадження, отримали із запізненням. Оскільки представник позивача не заперечував, суд визнав поновив строки для подання відзиву, та відзив з додатками, в тому числі СД-диском з відеоматеріалом, приєднав до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом заслухано вступне слово представника позивача, з`ясовано позицію відповідача УПП в Закарпатській області, досліджено докази: показання свідків та письмові документи (докази), продемонстровано та переглянута відеозапис з місця події.

Перед дослідженням відеозапису з нагрудних камер поліцейських судом оголошено перерву для забезпечення обладнання залу необхідною технікою для відтворення відеоматеріалу.

В судове засідання, призначене на 06.03.2020 року сторони не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Представник позивача подав заяву про продовження розгляду справи за їх відсутності, просить за результатами розгляду справи задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 27.12.2019 року поліцейським УПП в Закарпатській області Шаленик Ганною Василівною відносно винесено постанову про накладання адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18№599106, згідно з якою на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Логай І.І., звернувся до суду з позовною заявою про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Судом із дослідженого відеозапису з місця події встановлено, що відповідачем надано відеозапис, на якому зафіксовано припаркований автомобіль на значній відстані від місця спілкування поліцейських з відповідачем. Відеозйомка розпочата з моменту з`ясування особи позивача поліцейським та з`ясування чи він керував транспортним засобом, в продовження розмови поліцейський від позивача вимагав пред`явити документи на автомобіль, та документи, що посвідчують особу, зазначаючи, що в них є підозра про можливе порушення правил дорожнього руху позивачем. З продемонстрованого відеозапису відсутні будь-які відомості, що підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем, як і не зафіксовано, що поліцейськими зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Разом з тим, судом встановлено, що на відео відсутні моменти, що стосуються будь-якого руху автомобіля, лише наявна зйомка обставин з`ясування особи позивача та належності йому автомобіля який стояв на узбіччі дороги та на значній відстані від місця спілкування поліцейських з позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що на час пред`явлення вимоги поліцейськими пред`явити документи на право керування, на автомобіль та щодо полісу страхування автомобіль позивача був припаркований і він ним не керував, в автомобілі він слідував як пасажир, оскільки вживав спиртні напої, то за кермо не сідав, а його товариш був за кермом, та підвіз до місця ДТП, в яке потрапила дружина позивача. Вважає, що відповідач не дотримався встановленої законом процедури притягнення до адміністративної відповідальності, вимога пред`явити документи неправомірна, оскільки він не керував в той час транспортним засобом, поліцейські його не зупиняли, будь-яких доказів на підтвердження даного факту не надали, а постанова ґрунтується на припущеннях поліцейських, що оскільки припаркований автомобіль належить ОСОБА_4 , то він ним і керував, що не ґрунтується на нормах КУпАП та законодавства України.

Кім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , якого приведено до присяги, та який попереджений про кримінальну відповідальність, показав, що саме він керував автомобілем, належним ОСОБА_1 . Зауважив, що він проживає по сусідству з ОСОБА_1 , і ввечері 27.12.2019 року, йому зателефонував Володимир та попросив завезти його на місце ДТП, в яке потрапила дружина. Стверджує, що він сів за кермо автомобіля КІА, на заднє сидіння сів сам ОСОБА_1 , а на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_3 , який був з Моничем в нього вдома. Зазначив, що під`їхавши неподалік місця до місця ДТП (за кілька десятків метрів) зупинився, припаркував автомобіль на узбіччі дороги, та побачивши, що на місці ДТП є поліцейські, пішов на заправку, що розташована поруч, разом з ОСОБА_3 пити каву, а позивач пішов до місця ДТП. Зауважує, що оскільки ОСОБА_1 мав організувати евакуатор до місця ДТП і це займало деякий час, то пішов додому, а Монич в разі необхідності мав йому зателефонувати.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 , якого приведено до присяги, та який попереджений про кримінальну відповідальність, суду показав, що того вечора він був вдома в гостях у ОСОБА_1 , в той час прийшла дружина позивача і повідомила, що потрапила в ДТП, в зв`язку з чим він з позивачем поїхали до місця ДТП. Стверджує, що ОСОБА_5 зателефонував своєму знайомому щоб він сів за кермо, оскільки вони вживали спиртне. Стверджує, що до місця ДТП їхали на автомобілі, належному ОСОБА_1 , яким керував Олександр. Зазначає, що приїхавши неподалік місця ДТП, він разом з ОСОБА_6 пішли на заправку, а ОСОБА_5 пішов до місця ДТП. Зауважив, що автомобіль припаркували за кілька метрів від місця ДТП, автомобіль, на якому вони приїхали, ніхто не зупиняв, Володимир вийшов з заднього пасажирського сидіння і пішов на місце події, а вони з ОСОБА_6 були на заправці, а пізніше пішли у своїх справах, оскільки ОСОБА_5 там затримався.

Суд оцінює, що показання свідків є логічними та послідовними, сумніві у їх правдивості та достовірності у суду не має. Крім того, такі показання співпадають з поясненнями позивача, та не суперечать іншим матеріалам справи.

У своїй сукупності показання свідків, досліджений відеозапис з місця події підтверджують пояснення позивача, та спростовують доводи відповідача, а саме, повністю підтверджують відсутність доказів, які б свідчили про факт керування позивачем транспортним засобом в зазначений в постанові про порушення правил дорожнього руху час та місці.

З наведеного видно, що жодних фактичних даних, на основі яких інспектором поліції встановив наявність адміністративного правопорушення, винність позивача у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідачем не надано.

З наданих відповідачем доказів спростувати пояснення позивача неможливо.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, щодо забезпечення безперервної відеозйомки на портативний відеореєстратор під час виконання службових обов`язків, зокрема не зафіксовано факту руху автомобіля, факту керування автомобілем позивачем, чи факту зупинки автомобіля під час керування позивачем. В зв`язку з чим і вимога про пред`явлення документів на право керування, на автомобіль та полісу ОЦВ від особи, яка не керує автомобілем, є неправомірною.

Таким чином, доказів дотримання належної процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не подано.

У відповідності з частиною третьою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про керування позивачем транспортним засобом та наявність у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідачем не надано. Зокрема, не надано жодних доказів фото- чи відеофіксації наявності обставин порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху та керування транспортним засобом, і його тверджень не спростовано.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення

Таким чином, суд доходить переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналіз законодавчих норм, заперечення сторони позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави дійти висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати та належним чином оформити докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення для спростування позиції позивача.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи невідповідність дійсних обставин справи, обставинам які викладені в оскаржуваній постанові, суд вважає, що позовні вимоги позивача про скасування постанови є підставними та обґрунтованими і підлягають до задоволення в частині, які пред`явлені до УПП в Закарпатській області.

Разом з тим, позивачем пред`явлено вимоги до двох відповідачів: до поліцейського, який виніс постанову та до органу від імені якого діяв поліцейський. Згідно п.5 ч.1 ст.213 КУпАП, органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, відповідно до статті 222 цього Кодексу, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 цього ж Кодексу.

Частиною другою статті 222 КУпАП передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведеної вище норми слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний Орган в особі конкретної посадової особи.

Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Отже, як видно з матеріалів справи, адміністративний позов ОСОБА_1 було пред`явлено сержанта поліції УПП в Закарпатській області Шаленик Ганни Василівни, тобто до неналежного відповідача. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

- скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов до УПП в Закарпатській області слід задовольнити та скасувати постанову серії № 1228891 від 14.06.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, і справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову сержанта поліції взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Шаленик Г.В. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18№599106 від 27.12.2019 року, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні решти вимог позовної заяви - відмовити

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, або через Свалявський районний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Логай Іван Іванович, м. Мукачево, Закарпатської області, вул. К.Беляєва, 9/10, діє на підставі ордера серії АО № 1004471 від 08.01.2020.

Відповідач: сержант поліції взводу 1 роти 4 батальйону УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Шаленик Ганна Василівна, адреса: 85006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Олега Кошового, буд.2.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Шаленик Ганна Василівна, адреса: 85006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Олега Кошового, буд.2.

Суддя Свалявського районного суду

Закарпатської області О.А.Тхір