Справа № 805/3967/17-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року

Київ

справа №805/3967/17-а

адміністративне провадження №К/9901/37710/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року (судді Ушенко С.В., Мозговая Н.А., Логойда Т.В.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року (судді: Шишов О.О., Сіваченко І.В., Сухарьок М.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій щодо відмови в розгляді звернення від 23 серпня 2017 року, зобов`язання розглянути звернення від 23 серпня 2017 року по суті та письмово повідомити про результати його розгляду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Секретаріату Кабінету Міністрів України (далі -відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в розгляді звернення від 23 серпня 2017 року, зобов`язання розглянути звернення від 23 серпня 2017 року по суті та письмово повідомити про результати його розгляду.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправні дії відповідача, з посиланням на те, що викладена у листі відповідь на його запит стосовно надання інформації надана всупереч приписам Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року № 850.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року позовну заяву відповідно до статті 169 КАС України залишено без руху через несплату позивачем судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Постановляючи ухвалу про залишення позову без руху суд першої інстанції вказував на помилковість посилання позивача стосовно його звільнення від сплати судового збору на приписи пункту 13 статті 5 Закону України «Про судовий збір», вказуючи на те, що від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, Герої України лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав саме як учасника бойових дій чи Героя України.

При цьому суд першої інстанції вказав, що підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стало ненадання, на думку позивача, відповіді на його звернення від 23 серпня 2017 року, поданого відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Предметом звернень позивача було притягнення Міністра юстиції України до відповідальності за вчинення дій, пов`язаних з проходженням ОСОБА_1 курсів з отримання знань у сфері примусового виконання судових рішень та рішень інших органів.

Таким чином, на переконання суду першої інстанції, дана адміністративна справа не пов`язана з можливим порушенням прав позивача як учасника бойових дій, що, в свою чергу, не звільняє його від сплати судового збору у встановленому законом розмірі при зверненні до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року позовну заяву, на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду суд виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк шляхом надання доказів про сплату судового збору.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишено без змін ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що дана адміністративна справа не пов`язана з можливим порушенням прав позивача як учасника бойових дій, що, в свою чергу, не звільняє його від сплати судового збору у встановленому законом розмірі при зверненні до адміністративного суду з даним позовом.

Також суд апеляційної інстанції вказував на аналогічну правову позицію, викладену в ухвалах Верховного Суду від 31 січня 2018 року справа № К/9901/10665/18, від 18 січня 2018 № 61-1377ск18.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач у касаційній скарзі наполягає на тому, що він на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору через наявність у нього статусу учасника бойових дій, посилаючись на правову позицію викладену в ухвалах Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду у справах, в яких ОСОБА_1 виступає позивачем та по яких відкрито касаційне провадження, а саме від 30 травня 2017 року К/800/117785/17, від 03 листопада 2017 року № К/800/32538/17, від 08 листопада 2017 року К/800/36526/107, від 11 грудня 2017 року № К/800/41119/17, від 31 січня 2018 року № К9901/1662/18, від 05 лютого 2018 року № К/9901/10655/18, від 26 грудня 2017 року № К/9901/1130/17, від 07 лютого 2018 року № К/9901/16222/18.

Позиція інших учасників справи

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Рух касаційної скарги

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Стрелець Т.Г., суддів: Желтобрюх І.Л., Білоус О.В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій щодо відмови в розгляді звернення від 23 серпня 2017 року, зобов`язання розглянути звернення від 23 серпня 2017 року по суті та письмово повідомити про результати його розгляду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року № 795/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т.Г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А. Г., суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 04 березня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року позовну заяву відповідно до статті 169 КАС України залишено без руху через несплату позивачем судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року позовну заяву, на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, залишено без розгляду.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишено без змін ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року.

Вказані ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року є предметом оскарження у касаційному порядку.

Релевантні джерела права й акти їх застосування.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 131 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Законом України «Про судовий збір» визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору. Зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої зазначеної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 351 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

У контексті вищенаведених законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя ("KREUZ v. POLAND" № 28249/95).

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про сплату судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стало ненадання, на думку позивача, відповіді на його звернення від 23 серпня 2017 року, поданого відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Підставою для цього звернення стали рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2017 року по справі № 805/1458/17а та від 04 липня 2017 року по справі № 805/1457/17а, прийняті за результатами розгляду адміністративних справ за його позовними заявами до Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України. Предметом звернень позивача, відповіді на які були предметом оскарження в зазначених справах, було притягнення міністра юстиції України до відповідальності за вчинення дій, пов`язаних з проходженням позивачем курсів з отримання знань у сфері примусового виконання судових рішень та рішень інших органів.

Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме, як учасника бойових дій. Тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 545/1149/17.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену в ухвалах Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду у справах, в яких ОСОБА_1 виступав позивачем та по яких відкрито касаційне провадження, а саме на ухвалу від 30 травня 2017 року К/800/117785/17, від 03 листопада 2017 року № К/800/32538/17, від 08 листопада 2017 року К/800/36526/107, від 11 грудня 2017 року № К/800/41119/17, від 31 січня 2018 року № К9901/1662/18, від 05 лютого 2018 року № К/9901/10655/18, від 26 грудня 2017 року № К/9901/1130/17, від 07 лютого 2018 року № К/9901/16222/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, які прийняті в часі пізніше, мають перевагу над висновками колегії суддів Вищого адміністративного суд України та Верховного Суду, які прийняті в часі раніше.

Верховний Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Частиною другою статті 350 КАС України передбачено, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій у цій справі не підлягають скасуванню.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Загороднюк

судді Л.О.Єресько

В.М. Соколов