Справа № 947/31589/19
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/40/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Поліцейського Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенка Максима Андрійовича, Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2019року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Поліцейського Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенка Максима Андрійовича, в якому просить суд скасувати постанову серії ДП18 №675029 від 11.12.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 11.12.2019 року поліцейським УПП у Херсонській області ДПП НП Кащенко Максимом Андрійовичем відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП України, у якій зазначено про порушення ним п. 2.4.а ПДР.

Так, позивач зазначає, що 11 грудня 2019 року він рухався по автошляху Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч (15 км) і його зупинив поліцейський Кащенко Максим Андрійович, та звинуватив його у порушенні ПДР, не пред`явивши жодних доказів, нібито, його правопорушення, безпідставно вимагав пред`явити документи, чим порушив ст.32 п.2 Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, як вказує позивач, він пояснив поліцейським, що оскільки їхні дії не відповідають чинному законодавству України, то він, на підставі ст. 60 Конституції України, має право не надавати їм документи, після чого, інспектор виніс постанову на власника транспортного засобу, на якому він рухався, за ст. 126 КУпАП, за нібито відсутність при собі посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Разом з тим, позивач зазначає, що складання постанови відбувалося з великою кількістю помилок, а саме: постанова в даному випадку не могла складатися без протоколу у відповідності до ч. 5 ст. 258 КУпАП; поліцейський виніс постанову в патрульному авто, за відсутності позивача, що йде всупереч положенням ч.5 ст. 279-1 КУпАП; постанова є необґрунтованою, оскільки він мав при собі права, але він не був зобов`язаний їх надавати; зміст постанови не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме: відсутній порядок оскарження постанови і технічний прилад, яким було зафіксоване, нібито, його правопорушення; згідно положень ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може автоматичну фото- і відеотехніку. На балансі в Департаменті патрульної поліції НП України не перебуває жодного технічного приладу, який би здійснював автоматично фото або кіно зйомку порушень ПДР. Поліцейські зобов`язані діяти лише на підставі Конституції та Законів України, а отже усі докази мого, нібито, правопорушення одержані незаконним шляхом є сумнівними, а отже ґрунтуються на його користь.

Крім того, позивач вказує, що постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено, у зв`язку з чим, він не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що постанова винесена безпідставно та з порушенням його права, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Поліцейського Кащенка Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України відповідача (за наявності); зазначити офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача, якщо такі відомі позивачу; зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надати копію позовної заяви, а також копії доданих до позовної заяви документів для відповідача; надати докази, що підтверджують зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування, знаходження) позивача у Київському районі м. Одеси. Роз`яснено позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.01.2020 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенка Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Відповідач - Поліцейський Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенко Максим Андрійович у строк, зазначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позов не надав.

03.02.2020 року від представника відповідача - Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до канцелярії суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що під час несення служби на автодорозі Херсон - Джанкой - Феодосія - Керч 15 км м. Олешки відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001005) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Peugeot 807, днз НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 100 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до п. 12.4. ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію". Відповідач підійшов до позивача представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій не виконав законну вимогу патрульного та запитувані документи для перевірки не пред`явив.

Представник відповідача вказує, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п. 12.4 12.9.6, п.2.4.а, п. 2.1 ПДР України та відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Факт правопорушення зафіксовано на фото та відео файлі «_jF000_1211_131540», «ВН6938ІК». На відеофайлах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , зафіксовано розгляд справи.

Позивач у своєму позові не заперечує того факту, що документи на перевірку він не надавав, бо вважав, що немає підстав їх пред`являти.

Разом з тим, як зазначає представник відповідача, Верховний Суд у своєму рішенні по справі № 127/19283/17 від 25.09.2019 року наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Представник відповідача вважає, що доводи позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, бо вважав, що немає підстав для їх пред`явлення, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 127/19283/17 від 25.09.2019 року (копія постанови додається до відзиву).

Крім того, представник відповідача звертає увагу на тому, що порядок та строки оскарження постанови, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і положення ст. 63 Конституції України вказано на зворотному боці копії постанови, технічні засоби в оскаржуваній постанові вказано.

Оскаржувана постанова винесена за вчинення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. На вказаній ділянці дороги встановлені дорожні знаки 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», які інформують про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідач виніс постанову за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та відповідно до ст. 36 КУпАП наклав стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП. До постанови в якості доказу долучено фото, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту.

Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та під підпис вручено її копію.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представник відповідача вказує, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

З урахуванням викладеного, представник відповідача зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню.

До відзиву додано оптичний диск «DVD-R» із відеозаписом та фото, здійсненими за допомогою приладу TruCаm LTI; копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки TruCаm LTI 20/20 ТС000721; копію сертифікату про затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р.; копію експертного висновку № 285 від 29.07.2011 р.; копію відповіді державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 року; копію листа ДП «УКМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 року №22-38/49.

13.02.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 просив його позов задовольнити у повному обсязі.

Крім того, листом від 17.02.2020 року, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи міститься нечитабельна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 675029 від 11.12.2019 року, з метою повного,всебічного та об`єктивного розгляду справи, Київський районний суд м. Одеси просив Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надіслати на адресу суду належним чином завірену читабельну копію відповідної постанови серії ДП18 № 675029 від 11.12.2019 року.

28.02.2020 року до канцелярії суду надійшла копія відповідної постанови.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 11.12.2019року поліцейським роти 2 батальйону УПП у Херсонській області ДПП капралом поліції Кащенко Максимом Андрійовичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №675029, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень 00 копійок.

У вказаній постанові серії ДП18 №675029 від 11.12.2019року, інспектором патрульної поліції було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 11.12.2019року о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Херсон Джанкой Федосія Керч (15 км), перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 50 км/год., а саме: рухався зі швидкістю 100 км/год. в межах населеного пункту, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 12.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruСam LTI 20/20 ТС001005.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно вимог пп. б п. 12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Позивач у своїй позовній заяві оскаржує обставини, встановлені інспектором поліції про порушення ним Правил дорожнього руху та, як наслідок, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у оспорюваній постанові та не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем винесена постанова відносно позивача за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: 11.12.2019року о 13 годині 25 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі Херсон Джанкой Федосія Керч (15 км), перевищив встановлені обмеження швидкості руху на 50 км/год., а саме: рухався зі швидкістю 100 км/год. в межах населеного пункту, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 12.4.а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruСam LTI 20/20 ТС001005.

У відзиві на позовну заяву інспектор поліції посилається на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу + - 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012р. № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruСАМ визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012р. №437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 р. № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13794, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21.12.2018р. та чинного до 21.12.2019 p., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС001005, є придатним до застосування.

Можливість використання виробу «ТruСАМ LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

До відзиву додано копію свідоцтва про повірку № 22-01/13794 від 21.12.2018 р.; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-МІ/1-2903-2012; копію експертного висновку.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вбачається, що наказом Мінекономрозвитку, зазначений тип TruCam був вилучений із Державного реєстру ЗВТ, оскільки не був поданий на періодичні державні випробування.

Кабінетом Міністрів України постановою від 04.06.2015 р. № 374 затверджено Перелік категорій законодавчо регульованих ЗВТ, що підлягають періодичній повірці, пунктом 20 якого визначені вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, до яких належать, у тому числі, TruCam.

Для всіх законодавчо регульованих ЗВТ, що застосовуються в Україні, наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 р. № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованим в Мін`юсті 01.11.2016 р. за № 1417/29547, встановлені міжповірочні інтервали незалежно від типу, модифікації, виробника цих ЗВТ. Для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних встановлено міжповірочний інтервал - 1 рік.

TruCam, які введено в експлуатацію з 2012 р. по 2015 р., дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

При цьому, факт руху автомобіля марки «Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, зі швидкістю 100 км/год., підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою приладу TruCаm LTI 20/20 (серійний номер ТС001005), наданим інспектором поліції, дослідженим судом.

Так, факт правопорушення підтверджується результатами фото- та відеофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС001005, на якому зафіксовано автомобіль позивача ««Peugeot 807», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму на автомобільних дорогах.

Суд вважає даний доказ належним, допустимим та таким, що доводить вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» дозволяє інспектору патрульної поліції використовувати інформацію, отриману із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Отже, висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до пп. «а» п.2.1. Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП визначаються перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, приписами даної норми визначено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейський роти 2 батальйону УПП у Херсонській області ДПП капралом поліції Кащенко Максимом Андрійовичем є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції, а тому є уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, які вчиняються на території Херсонської області.

Згідно ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 розяснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз`яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015№ 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 розділ І Інструкції №1395).

Згідно п.4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

У відповідності до п.1 розділу III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статями 125,126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 розділу III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача, як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за правилами користування транспортним засобом та розгляду справи про адміністративне правопорушення з винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень, а тому посилання позивача на незаконний розгляд справи відносно нього на місці зупинки його автомобілю є безпідставними.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

При дослідженні відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не надав.

У наданому адміністративному позові, позивач не оспорював обставину, що посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу він не пред`являв.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу позивачем пред`явлено не було.

З досліджуваного судом відеозапису також вбачається, що позивача було зупинено за порушення Правил дорожнього руху, інспектором повідомлено про початок розгляду справи, роз`яснено статтю 63 Конституції України, роз`яснено право пред`являти докази своєї невинуватості та інше.

При цьому, ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не заявляв жодних клопотань, в тому числі і про відкладення розгляду справи для оформлення правової допомоги, що не узгоджується з порушенням його прав щодо отримання правової допомоги відповідно ст. 268 КУпАП.

Таким чином, доводи позивача стосовно того, що інспектор позбавив його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП,інспектор при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення не дотримався порядку, встановленому ст. 278, 279 КУпАП, інспектор порушив вимоги ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», під час дослідження доданих письмових доказів та доданого відповідачем відеозапису, не знайшли свого підтвердження.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №675029 від 11.12.2019 винесеної відносно ОСОБА_1 , остання в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вказано технічний пристрій, на який проводився відеозапис.

Таким чином, дана постанова була винесена з урахування всіх вимог передбачених ст. 283 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

В силу положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд приходить висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, суду надано не було, а ті обставини, з яких останній просить скасувати постанову, на думку суду, наведені з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що, оскільки підстави для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлені, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 77, 241-246, 160 - 163, 286, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кащенка Максима Андрійовича, Управління патрульної поліції у Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Петренко В. С.