Справа № 803/13/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2020 року

Київ

справа №803/13/16

адміністративне провадження №К/9901/27255/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Голосного управління ДФС у Волинській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Довга О.І, судді - Ліщинський А.М., Запотічний І.І.)

у справі №876/1389/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач»

до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» (далі - Товариство, позивач, платник) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про безпідставність висновків контролюючого органу про відсутність реального виконання умов договору поставки від 24.04.2014 №240412/1, укладеного між позивачем та ТОВ «Захід Агропостач» та правильність визначення Товариством своїх податкових зобов`язань.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що надані позивачем первинні документи не свідчать про фактичне здійснення господарських операцій, оскільки містять суттєві недоліки, що унеможливлюють встановлення фактичного виконання умов зазначеного договору поставки.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандпостач» задоволено, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 24.12.2015 та № від 24.12.2015.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність викання укладеного між позивачем і вказаним вище контрагентом договору поставки та підтверджують реальний рух активів на рахунках платника за результатами господарських відносин Товариства з ТОВ «Захід Агропостач» у періоді, що перевірявся.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та залишити в силі постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на наявні у наданих позивачем на підтвердження реального виконання умов договору поставки від 24.04.2014 №240412/1 документах недоліки, зазначає, що Товариством не надано довіреностей на отримання товару та належних доказів здійснення позивачем розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 28.02.2015 за наслідками проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Захід Агропостач».

За результатами перевірки складено акт від 14.12.2015 №6100/22-03/37887249 (далі- Акт перевірки, том 1 а.с. 19-45).

Як вбачається з акту, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог:

- пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 519 865 грн, в тому числі за квітень 2014 року на 1 774 грн, за травень 2014 року на 1 442 грн, за червень 2014 року на 156 692 грн, за липень 2014 року на 90 620 грн, за серпень 2014 року на 90 806 грн, за вересень 2014 на 71 601 грн, за жовтень 2014 року на 99 443 грн, за листопад 2014 року на 7 478 грн, за грудень 2014 року на 7 грн;

- пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, в результаті чого Товариством завищено витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за 2014 рік на загальну суму 2 599 325 грн, що призвело до заниження сплати до бюджету податку на прибуток за 2014 рік в розмірі 467 879 грн.

На підставі Акта перевірки, контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 24.12.2015 №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 584 848 грн 75 коп., з яких за основним платежем - 467 879 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 116 969 грн 75 коп. та №005892203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 649 828 грн 75 коп., з яких за основним платежем- 519 863 грн, за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) - 129 965 грн 75 коп.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність реального виконання умов договору поставки від 24.04.2014 №240412/1, укладеного між позивачем та ТОВ «Захід Агропостач».

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам не відповідає виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та ПК України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, у тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Покупець) та ТОВ «Захід Агропостач» (Продавець) укладено договір поставки № 240412/1 від 24 квітня 2012 року, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця запасні частини та інші деталі, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилався на те, що надані позивачем на підтвердження здійснення розрахунку між позивачем та ТОВ «Захід Агропостач» платіжні доручення жодним чином не підтверджують здійснення Товариством оплати за товар, поставлений саме на виконання умов договору поставки №240412/1 від 24 квітня 2012 року, що податкова накладна від 31.07.2014 №3 не зареєстрована в ЄРПН, що у наданих позивачем документах відсутня інформація про їх підписантів, а також відомості про осіб, що отримували поставлений товар.

Судом апеляційної інстанції під час розгляду справи не надано належної правової оцінки зазначеним доводам скаржника, не проаналізовано зміст наданих позивачем документів, не перевірено їх на відповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не встановлено чи відбувся фактичний рух активів на рахунку платника за результатами виконання умов договору поставки № 240412/1 від 24 квітня 2012 року, не витребувано та не досліджено акти звірки на підставі яких, згідно наявних у матеріалах справи платіжних доручень, позивачем здійснювалося перерахування коштів вказаному вище контрагенту, не встановлено на виконання умов якого договору зазначені акти були сформовані, які саме особи отримували поставлений товар та на підставі яких документів, тощо.

За таких обставин колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, не забезпечив повного і всебічно з`ясування обставин в адміністративній справі, не вжив визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, тощо.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив при цьому фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваної постанови та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Голосного управління ДФС у Волинській області - задовольнити частково.

Постаноу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова