Справа № 343/2415/19
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/2415/19
Провадження №: 2-а/0343/2/20
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/2415/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала Янковського Юрія Петровича та Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДП18 №519485 від 17.11.2018 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн, а провадження у справі закрити.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він в даний час працевлаштований водієм грузового автомобіля, а саме: бортовим напівпричепом, VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є його роботодавець ТзОВ «Логістична транспортна компанія». 17 листопада 2019 року він, виконуючи свої трудові обов`язки, знаходився з вказаним автомобілем у відрядженні. Рухаючись в цей час ним по території Житомирської області, по автомобільній дорозі М-6, 102 кілометр, в 22.35 год його було зупинено працівником державної поліцейської патрульної служби і повідомлено про порушення ним п.31.4.3 ПДР, а саме про керування транспортним засобом в темну пори доби, в якого не працювала лампа задньої блок фари правого покажчику повороту, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, про що винесено постанову про накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Вважає накладення на нього стягнення у вигляді штрафу, як і сам факт притягнення його до адміністративної відповідальності, незаконними та необґрунтованими, з таких підстав.

Рухаючись вказаним автомобілем на даній ділянці автомобільної дороги, його було зупинено працівниками поліції для перевірки документів та його транспортного засобу, в ході якої йому повідомлено про вищевказані «дефекти» автомобіля. Він пояснив поліцейському, що автомобіль, яким він керував, відповідає вимогам стандарту і технічним вимогам, а вказана ними технічна несправність сталася в процесі руху транспортного засобу. Він не мав фізичної чи будь-якої іншої можливості її завчасно помітити, так як мова йде про задню фару автомобіля, позаду якого є причіп, на якому працюють всі світлові покажчики. Крім того, під час початку руху він повністю перевірив технічний стан транспортного засобу. Все було справним. Він не мав жодної можливості завчасно помітити, що згоріла лампа задньої блок фари, та усунути цю неполадку, а тому, дізнавшись про неї від працівників поліції, відразу в їх присутності замінив її.

Вважає, що ним не було порушено пункт 31.4.3 ПДР і він не може нести відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки немає жодної із вказаної в даній нормі закону технічної несправності у керованому ним автомобілі, а ті несправності, які були виявлені, дозволяють експлуатувати транспортний засіб до місця їх усунення.

Зважаючи на те, що жодних доказів, що ним порушено вимоги ч. 1 ст. 121 КУпАП, рівноцінно як і вимоги п.п.31.4.3 ПДР, інспектором патрульної поліції не представлено, тому складену у зв`язку з цим відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення вважає такою, що грубо порушує його права, оскільки його притягують до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке ним не було вчинено.

Від відповідача поліцейського в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала Янковського Ю.П. надійшов відзив на позов, в якому він просить в позові відмовити за безпідставністю. Вважає, що на обґрунтування позовних вимог позивач не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві, а в позові вказані лише письмові пояснення особи, які не підтверджені жодними письмовими доказами. Наголошує, що позивач, дізнавшись про технічні несправності автомобіля, повинен був вжити заходів для їх усунення, особливо у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису. При цьому жодна норма закону не зобов`язує патрульного поліцейського фіксувати адміністративні правопорушення.

Інспектор патрульної поліції повідомив водію про початок розгляду справи та роз`яснив його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Це підтверджується даними, що містяться на відеофайлах №, №, №, №, на яких також зафіксовано технічну несправність, на яку вказує поліцейський при розгляді справи, а позивач цей факт не спростовує. ОСОБА_2 мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Він жодним чином не був обмежений у своїх правах щодо надання пояснень причин його зупинки, крім того, він жодним чином їх і не заперечував.

За правовою характеристикою, правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, вважається закінченим з моменту допущенного проступку. Не мають значення наступні дії та виправдання порушника. Інспектор чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступку. Тому особа, яка вчинила проступок, повинна нести адміністративну відповідальність. Невідворотність адміністративної відповідальності залежить більшою мірою від роботи працівників, уповноважених притягати до відповідальності і застосовувати санкції. Адміністративний проступок, на який не відреагувала держава, заподіює правопорядку серйозної шкоди. Безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам.

Інспектором патрульної поліції винесено постанову, ним встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем на місці вчинення правопорушення не надано. Тому вважає, що достатнім доказом правомірності рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, незаперечування позивачем на місці зупинки вчиненого правопорушення та відеозапис події є належним доказом. Такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення та свідчення поліцейських і самого позивача.

Зауважує, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП. Таким чином, складена інспектором поліції постанова є належним і допустимим доказом по справі; будь-яких порушень під час її складання відповідачем не допущено.

Також звертає увагу, що хоч КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Однак, доводи адміністративного позову обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування спірної постанови, проте такі не підтверджені жодним належним і допустимим доказом. Водночас, відповідачем не допущено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття і складення спірної постанови грубих порушень закону, які були б беззаперечною підставою для її скасування. Останнім було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи, позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні. Позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом, відхилення клопотання про надання позивачу можливості скористатись правовою допомогою. Поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, ним були дотримані вимоги КУпАП при розгляді справи, роз`яснено позивачу права, повідомлено про вчинене порушення, заслухано його пояснення та надано оцінку. Штраф накладено за ч. 1 ст. 121 КУпАП в межах санкції за це правопорушення, і, як наслідок, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови.

Від відповідача Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції відзиву на позов до суду не надходило.

В судовому зсідання позивач позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеному обґрунтуванню в позові. Зауважив, що ним в прохальній частині позову допущена помилка в даті оскаржуваної постанови, замість «17.11.2019» помилково вказано «17.11.2018». Ще раз наголосив, що він виїхав на справному автомобілі. На 241 км всі лампочки горіли. Зупинили його поліцейські забризговики і коли він це спростував, виявилося, що перегоріла задня права лампочка повороту на автомобілі. Він запевнив, що може усунути несправність на місці і зробив це. Його навіть пізніше зупиняли і все працювало, зауважень до технічного стану автомобіля не було. Коли зачитували постанову, лампочку він вже міняв, і коли від`їжджав, лампочка світила, але поліцейський відмовився це зняти на відео. Вказану несправність завчасно побачити не міг, тому просить постанову скувати.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення, причин неявки не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 26.11.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

16 грудня 2019 року відповідачем поліцейським в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала Янковським Ю.П. надано суду відзив на позов з долученим до нього додатком - диском з відеофіксацією події.

Ухвалою суду від 17.12.2019 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву та роз`яснено відповідачу про необхідність направити позивачу відзив на позов.

Ухвалою суду від 16.01.2020 залучено до участі в даній адміністративній справі Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції в якості співвідповідача, розгляд адміністративної справи розпочати спочатку.

16 січня 2020 року від позивача надійшла заява, в якій він просить проводити засідання без його участі та не заперечує проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду.

Ухвалою суду від 04.02.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

28 лютого 2020 року позивач подав до суду заяву, в якій він повідомляє про допущену ним описку у даті оскаржуваної постанови.

Від обох відповідачів будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 519485 від 17.11.2019, 17 листопада 2019 року в 22.35 год на автомобільній дорозі М-6, 102 кілометр ОСОБА_1 керував транспортним засобом в темну пору доби, в якого не працювала лампа задньої блок фари правого покажчику повороту, чим порушив п.31.4.3 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,000 гривень (а.с.4).

До вказаної постанови будь-яких пояснень, дисків, в тому числі з відео фіксацією події, не долучалося, і в ній про такі нічого не зазначалося. Навпаки, у відповідній графі постанови вказано "не додається".

На долученому відповідачем диску DVD-R містяться чотири відеофайли (а.с.15):

- на першому файлі видно темну пору доби, ніч, оглядають автомобіль, і передні, і задні фари на фургоні світять, файл закінчується на 22 год 35 хв 54 сек;

- на другому, який починається з 22 год 29 хв 54 сек, видно як поліцейський представляється, повідомляє, в тому числі, що не працює правий покажчик повороту, повідомляє, що здійснюється відеофіксація, проводить розгляд справи, роз`яснює права, суть правопорушення, пред`являє документи поліцейського, на 22 год 38 хв 14 сек відеофайл закінчується;

- на третьому, який починається з 22 год 35 хв 54 сек, поліцейський складає постанову;

- на четвертому, який розпочинається з 22 год 48 хв і закінчується 22 год 54 хв, поліцейський оголошує постанову, особа (правопорушник) з`ясовує в поліцейських, де і коли він може дати пояснення, на що поліцейський повідомляє, що справа розглянута по спрощеній системі. Водій повідомляє, що він проживає за іншою адресою, ніж тою, яка оголошена поліцейським, на що останній вказує, що це немає значення. Водій також зауважує, що не правильно вказано місце правопорушення. Поліцейський виправляє місце. Однак будь-яких пояснень особи, яка притягається до відповідальності, не слухає та не надає йому можливості такі надати.

Таким чином між сторонами виник спір відносно правомірності оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, підстав для скасування постанови та закриття провадження у справі.

Оцінка суду:

вислухавши пояснення позивача, беручи до уваги заперечення одного з відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, які надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно з п.11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Статтею 222 КУпАП, встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4 ст.258 КУпАП).

Як визначено в п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбаченій, зокрема, частинами першою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Оскаржувана постанова за ч. 1 ст. 121 КУпАП складена на місці вчинення правопорушення.

Згідно з п.9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Як визначено ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв (п.9).

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч.3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»).

З пояснень позивача встановлено, що підставою його зупинки був сумнів поліцейського щодо відповідності встановленим вимогам його бризовиків, і вже потім, після зупинки, останній помітив, що задня права лампа покажчика повороту на автомобілі не світиться. Поліційський кваліфікував цю насправність, як порушення п.31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, зовнішні світлові прилади.

Вимоги щодо зовнішніх світлових приладів визначені в даному п. 31.4.3 Правил дорожнього руху правил, який, містить п`ять підпунктів: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Суд звертає увагу на те, що у постанові не вказано, який з підпунктів п. 31.4.3 ПДР України порушив позивач, що на думку суду є важливим. Суть адміністративного правопорушення відповідно до вимог п.31.4.3 ПДР та відповідно до його підпункту у сформульованій суті адміністративного правопорушення, також не конкретизовано, що позбавляє суд можливості визначити наявність-відсутність вини ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

У відзиві відповідач - поліцейський взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Янковський Ю. вказує про порушення ОСОБА_1 саме підпункту «а» п.31.4.3, однак це теж не відповідає обставинам справи, оскільки даний підпункт вказує на невідповідність режиму роботи зовнішніх світлових приладів вимогам конструкції транспортного засобу, в той час, як у транспортному засобі, яким керував позивач, перегоріла лампа задньої блок фари правого покажчика повороту. Відповідно відповідачем не обгрунтовано про яку невідповідність конструкції транспортного засобу він мав на увазі.

Тобто, згідно з оскаржуваною постановою позивача визнано винуватим у тому, що він керував транспортним засобом в темну пору доби, в якого не працювала лампа задньої блок фари правого покажчика повороту, чим порушив п. 31.4.3 Правил дорожнього руху. Однак, таке порушення не регулюється нормами вказаного поліцейським пункту Правил дорожнього руху. Прив`язка до темної пори доби та світлових приладів наявна у п.п."в" вказаного пункту, однак порушенням є, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла, за пп"а" - мається на увазі невідповідність приладів вимогам конструкції автомобіля, чого також не поставлено в провину позивачу, оскільки такого порушення і не було.

А тому, представник поліції невірно визначив пункт Правил дорожнього руху, який був порушений позивачем, а суд не має права виходити за межі визначеної поліцейським кваліфікації дій особи, а тільки перевіряє її правильність.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності.

Згідно з п. 31.5 Правил дорожнього руху, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

З пояснення позивача встановлено, що про несправність лампи заднього правого покажчика повороту, він дізнався, коли його зупинив поліцейський, проте останній зупинив його з іншої причини, зокрема, щодо бризовиків. На місці він замінив лампу, тобто усунув несправність. Під час проведення відеозйомки поліцейський не фіксував, де знаходиться особа, яка притягається до адмінстративної відповідальності, як не зафіксував в якому стані поїхав автомобіль, при цьому відпустив його та жодних зауважень з приводу покажчиків повороту чи інших світлових приладів не висловлював.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається темна пора доби, як оглядають автомобіль, як поліцейський представляється, повідомляє, в тому числі, що не працює правий покажчик повороту, повідомляє про фіксацію, проводить розгляд справи, роз`яснює права, суть правопорушення, пред`являє документи поліцейського, видно як пише та оголошує постанову, як особа (правопорушник) неодноразово бажає дати пояснення, на що поліцейський повідомляє, що справа розглянута по спрощеній системі та не дає йому можливості надати пояснення. Відеозапис постійно переривається, час постійно змінюється і не збігається, камера виключається і включається, тобто немає якоїсь безперервності та хронології запису, що викликає певною мірою сумніви щодо повноти викладу зробленого запису.

Крім цього, суд вважає, що долучений диск з відеозаписом не може бути належним доказом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 визначено процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до змісту ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Тобто, у постанові повинно бути зазаначено, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), і він відповідно повинен бути долучений до неї, як доказ вчиненого адміністративного правопорушення.

У оскаржуваній постанові така інформація відсутня, більше того, вказано, що до нього нічого не долучається.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків (ч. 1 ст. 72 КАС України).

Законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем до відзиву на позов долучено диск з відеозаписом (а.с.15), тоді як в оскаржуваній постанові, як уже зазначалося вище, взагалі відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а, від 24 січня 2019 року у справах № 428/2769/17 та №592/5576/17.

Варто звернути увагу і на те, що положеннями статті ст. 268 КУпАП визначено, що, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення.

Однак, при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було забезпечено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, на ознайомлення з матеріалами справи та на їх дослідження, оскільки ніхто не оголошував, які з доказів беруться до уваги, не давалася їм оцінка. Також порушено право давати пояснення, на бажанні надати які неодноразово наполягав ОСОБА_1 . Отже, інспектор поліції позбавив останнього можливості надати пояснення, чим порушив положення ст. 268 КУпАП.

Щодо зауваження відповідача поліцейського в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала Янковського Ю.П. у своєму відзиві відносно того, що позивач не надав суду доказів своєї невинуватості, суд вважає їх необґрунтованим, так як відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Позивач заперечує вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, доказів, на основі яких у визначеному законом порядку він встановив наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тому, враховуючи те, що згідно з ст. 77 КАС України в даній справі обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача, суд вважає, доведеним факт відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення позивачем за нормами зазначеними в оскаржуваній постанові, та приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відтак, приймаючи до уваги положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 72, 73-77, 90, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9-11, 121, 222, 245, 251, 258, 280, 283 КУпАП, ст.ст.23, 35 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, ст.ст. 14, 52 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, пункти 1.3, 31.4.3, 31.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, ст.ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України,суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до поліцейського в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала Янковського Юрія Петровича та Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №519485 від 17.11.2019 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 (триста сорок) гривень, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Кальна Долинського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Янковський Юрій Петрович, поліцейський в 3 п 09 У №2 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, вул. Покровська, 96, м. Житомир.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, вул. Покровська, 96, м. Житомир.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич