Справа № 200/11514/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року справа №200/11514/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенко І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача адвоката Сабєтова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11514/19-а (головуючий суддя І інстанції Голубова Л.Б.), складене у повному обсязі 15 листопада 2019 року у м. Слов`янську Донецької області, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки та припису,-

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової перевірки ТОВ «Спецсервіс АДС» від 20 травня 2019 року № 825 та припису від 04 червня 2019 року № 05.5-17/14/19/19 про усунення порушень, складеного як результат проведеної перевірки на підставі незаконного наказу (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 64-67).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права,

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення по справі № 200/7343/19- а на момент винесення рішення по даній справі не набрало законної сили.

Вважає, що на початку перевірки посадові особи позивача не були присутні, посилання суду першої інстанції на допуск службових осіб відповідача є неправдивим.

Вважає, що рішення по справі прийнято упередженим суддею, оскільки трактує позовні вимоги за власним розсудом, зазначаючи, що позивач фактично оскаржує припис про усунення недоліків за формальними ознаками.

Зазначив, що позивач є суб`єктом малого підприємництва, що унеможливлює встановлення терміну проведення його перевірки 10 днів.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач мав скористатися правом не допустити посадових осіб відповідача до перевірки, оскільки посадові особи відповідача не інформували позивача про їх права та обов`язки, в тому числі щодо можливості не допуску до проведення перевірки.

Посилається на те, що наказ може бути оскаржений з огляду на його протиправність, а висновки суду першої інстанції щодо вичерпання його дії є незаконним, а визнання незаконною перевірки є безумовною підставою для визнання незаконними рішень, прийнятих за її результатами.

Посилається на практику Верховного Суду України та Верховного Суду (а.с. 72-83).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 33955530, що підтверджується безкоштовним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 26-27).

Основним видом діяльності підприємства позивача за кодом КВЕД 81.10 є комплексне обслуговування об`єктів та 68.32 управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

У зв`язку з наявністю випадків травмування людей та, навіть, летальні випадки через технічну невідповідність ліфтів голова Сумської обласної державної адміністрації листом від 25.02.2019 року № 01-06/2058 звернувся до Прем`єр міністра України з проханням вирішити питання щодо надання доручення про проведення позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність в сфері технічного обслуговування ліфтового господарства відповідно до вимог абзацу 8 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (а.с. 35).

У відповідь на це звернення Прем`єр міністр України надав головам обласних державних адміністрацій відповідне доручення від 20.03.2019 № 6934/1/1-19 (а.с. 35 зв.бік).

Відповідно до направлення на проведення перевірки ТОВ Спецсервіс АДС» від 20 травня 2019 року № 611/05.5/15-08, яке підписано начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області (а.с. 36), виданого на підставі наказу начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20 травня 2019 року № 825 (а.с. 25), управлінню нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки доручено в період з 21 травня 2019 року по 31.05.2019 року провести позапланову перевірку ТОВ Спецсервіс АДС» з питань дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт у сфері технічного обслуговування ліфтів, розташованих в містах Донецької області.

Суд зазначає, що правовою підставою наказу на проведення позапланової перевірки вказано, зокрема частину 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», доручення Прем`єр міністра України від 20.03.2019 № 6934/1/1-19 та лист Державної служби України з питань праці № 73/5-19 від 05.04.2019.

31 травня 2019 року посадовими особами відповідача складено акт № 05.5-17/17/19/19 перевірки суб`єкта господарювання (виробничого об`єкта) (а.с. 14-24).

Вказаним актом встановлено 65 порушень Закону України «Про охорону праці» та підзаконних актів стосовно охорони праці та промислової безпеки.

Приписом від 04 червня 2019 року № 05.5-17/14/19/19 позивачеві запропоновано усунути виявлені порушення у встановлені в приписі строки (а.с. 7-13).

Вважаючи, що дії відповідача щодо прийняття наказу на проведення перевірки та складення припису незаконними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наказ та припис є правомірним. То того ж, за висновком суду першої інстанції, сам наказ є правовим актом індивідуальної дії, що вичерпав свою дію після проведення перевірки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877 від 05.04.2007 року (далі Закон №877) підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Таким чином, відповідачем додержано вимоги Закону №877 при призначенні позапланової перевірки позивача, оскільки підставою для видання відповідного наказу було доручення Прем`єр міністр України, надане головам обласних державних адміністрацій від 20.03.2019 № 6934/1/1-19.

Згідно до частин 1-5 статті 7 Закону України № 877 для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: - найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; - найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; - місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; - номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; - перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; - дата початку та дата закінчення заходу; - тип заходу (плановий або позаплановий); - форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); - підстави для здійснення заходу; - предмет здійснення заходу; - інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Як свідчать матеріали справи відповідачем здійснено всі необхідні заходи, передбачені ч.ч.1-5 ст.7 Закону №877, для проведення позапланової перевірки позивача:

- видано наказ, в якому міститься найменування суб`єкта господарювання щодо якого здійснюється захід (ТОВ «Спецсервіс АДС»), зазначено предмет та час проведення перевірки (з питань дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки під час виконання робіт у сфері технічного обслуговування ліфтів, розташованих в містах Донецької області).

Як визначено частиною 4 статті 6 Закону України № 877 строк здійснення позапланового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів малого підприємництва - двох робочих днів.

Як встановлено з матеріалів справи,позивач ознайомившись з направленням на перевірки в якому зазначено строки її проведення з 21.05.2019 року по 31.05.2019 року, допустив до проведення перевірки без заперечень щодо строків її проведення.

Між тим, статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», ратифікованою Законом України № 1985-1V від 08.09.2004 року(далі - Конвенція), передбачено, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Згідно статті 17 Конвенції особи, які порушують або ухиляються від дотримання правових норм, виконання яких повинні забезпечувати інспектори праці, підлягають негайному судовому переслідуванню без попередження. Проте, національне законодавство може передбачити винятки щодо таких випадків, коли має робитися попереднє повідомлення для того, щоб виправити становище або вжити запобіжних заходів.

Інспектори праці можуть на свій розсуд вирішувати питання щодо того, чи слід робити попередження або давати пораду замість того, щоб порушувати або рекомендувати порушити переслідування.

Отже, міжнародне законодавство, зокрема Конвенція, передбачає дискреційне повноваження інспектора визначити необхідність ретельнішого дослідження питань, поставлених на перевірку, що в свою чергу може передбачати необхідність у додатковому часі для встановлення стану охорони праці та промислової безпеки.

Як свідчать матеріали справи ТОВ «Спецсервіс АДС» обслуговує більш ніж 490 об`єктів та ліфтів, що в свою чергу, унеможливлює здійснити їх перевірку за два дні, як зазначає відповідач, який також вважає, що зазначені обставини узгоджуються з міжнародним законодавством

Відповідно до статті 10 Закону №877 суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема, тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону.

Виходячи з принципів та засад адміністративного судочинства, особа може оскаржити рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують її права, свободи та інтереси.

При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, позови суб`єктів господарювання, спрямовані на оскарження рішень,дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки товариство може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення перевірки. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при її призначенні.

Отже, відповідачем фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, позивач своїм правом на не допуск посадових осіб відповідача до перевірки не скористався, а відтак після проведення перевірки права позивача можуть порушувати лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Верховного Суду у справах: №804/1297/16, №805/3873/17,№813/1253/17, №815/6434/15, №807/2062/17,№820/5481/17, №804/587/18, тощо.

Як зазначено вище, стаття 6 Закону України № 877 визначає правові підстави для здійснення позапланових заходів. Зокрема, такою підставою є доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави.

Наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб та вичерпує свою дію виконанням.

Зазначене узгоджується з нормативним визначенням індивідуального акту, наданого в п. 19 ст. 4 КАС України, за яким, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішенням Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7 встановлено, що ненормативні правові акти є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. До ненормативних актів належать конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, які застосовуються одноразово.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що спірний наказ вичерпав себе у часі, оскільки відповідачем проведено позапланову перевірку позивача за участю представників позивача, про що свідчить акт від 31.05.2019 року № 05.5-17/17/19/19 (а.с. 14-24), на підставі якого прийнято припис про усунення порушень від 04.06.2019 року № 05.5-17/14/19-19 (а.с. 7-13).

Наведена правова позиція цілком узгоджується з практикою Верховного суду, висловленою у постанові від 25.01.2019 року у справі № 823/1154/18. З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції, що позивач мав скористатися правом не допустити посадових осіб відповідача до перевірки.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що дійсно на момент прийняття рішення по даній справі (14.11.2019), рішення по справі № 200/7343/19-а не набрало законної сили, однак на момент перегляду його у суді апеляційної інстанції таке рішення вступило в силу (10.12.2019).

При цьому, предметом розгляду справи № 200/7343/19-а, зокрема, було скасування припису, який є спірним в даній справі, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що спірний наказ реалізовано у часі проведенням перевірки, а акт перевірки та припис є такими, що не підлягають скасуванню.

Отже обставини встановлені судом при розгляді адміністративної справи не підлягають доказуванню з підстав преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем обраний не вірний спосіб порушеного права, оскільки саме рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте на підставі акту перевірки (зокрема, припис) впливає на права та обов`язки позивача, проте наказ та акт перевірки є носієм доказової інформації про процедурні питання при встановлені під час проведення перевірки порушення та підстави для їх усунення, та не породжує для суб`єкта господарювання жодних юридичних наслідків.

Суд апеляційної інстанції не вбачає упередженості судді першої інстанції при вирішенні спірних вимог, при цьому, у випадку такої підстави позивач мав право на заявлення клопотання про відвід судді, чим він не скористався.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку суду першої інстанції.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 200/11514/19-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки та припису - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 02 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова