Справа № 520/29/20
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р. № 520/29/20

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо", третя особа: Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про припинення юридичної особи,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про припинення юридичної особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про наявність підстав для припинення юридичної особи відповідача.

Від відповідача надійшов відзив на позов, щодо його необґрунтованості та безпідставності.

Від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за правилами письмового провадження.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Алсімо" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним номером 39990915.

Так, відповідно до інформації, зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку надано позивачем у справі, засновником та керівником з 15.07.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо" є ОСОБА_1 .

Частиною 2 ст. 205 -1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або службовою особою з використанням свого службового становища.

Вироком Шевченківського районного суду від 20.06.2019 року по справі № 761/3596/18, який набрав законної сили, було визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого 2 ст. 205 -1 КК України.

З наявністю вказаного вироку позивач пов`язував підтвердження факту ведення підприємством незаконної господарської діяльності, а тому, звернувся до суду з зазначеним позовом, розглядаючи який по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з п. 67.2 ст. 67 ПК України, контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду про винесення судового рішення щодо: припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців.

За змістом ст. 55-1 ГК України, ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; незареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців " в редакції, яка діяла до 13.12.2015 р. підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є: провадження нею діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом.

Наразі зазначений закон діє в редакції Закону України від 26.11.2015 № 835-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", яким Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" викладено в новій редакції, з подальшими змінами.

Так, ч.1 ст. 2 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" унормовано, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються Конституцією України, цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч.6 ст. 14 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" направлення судових рішень щодо проведення реєстраційної дії для примусового виконання здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами ч.13 ст. 17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації на підставі, зокрема, судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з її банкрутством, після закінчення процедури припинення, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами, подаються такі документи:1) заява про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації; 2) довідка архівної установи про прийняття документів, що відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню.

Розглядаючи вказаний позов, беручи до уваги, що його підставою позивач зазначав наявність вироку Шевченківського районного суду від 20.06.2019 року по справі № 761/3596/18, який набрав законної сили, котрим було визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні злочину, передбаченого 2 ст. 205 -1 КК України, з яким пов`язував підтвердження факту ведення підприємством незаконної господарської діяльності позивачем було залишено поза увагою наступне.

Так, позивачем додано до справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де вказано, що особою органу управління позивача значиться ОСОБА_1 .

Однак, вказаний витяг надано станом на 12.12.2016 року.

Крім того, вирок у відношенні ОСОБА_1 надано з позначкою, що такий не набрав законної сили.

У свою чергу, Верховним Судом 24.12.2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою захисника Дубровиченка О.С. на вказаний вирок.

Тобто, позивачем не надано належних доказів того, що вирок по справі № 761/3596/18 є таким, що набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, у правовідносинах, з приводу яких подано позов суд може взяти до уваги вказаний вирок лише у разі набрання ним законної сили, беззаперечних доказів чого суду не надано, та лише у відношенні до засудженої особи, а не у відношенні до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо".

Що ж стосується вказаного вироку та його зв`язку з відповідачем, в контексті невиконання робіт за договорами ТОВ «Алсімо» на користь ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» , нездійснення постачання запасних частин, матеріалів за відсутності станом на вересень-грудень 2016 року відповідних трудових ресурсів, матеріальної бази, відсутності атестату на право проведення ремонту, стендових і реостатно-обкатувальних випробовувань дизельних двигунів «М-756», суд зазначає наступне.

Так, Шевченківський районний суд м. Києва розглянув кримінальну справу щодо ОСОБА_1 у спрощеному порядку без дослідження будь-яких доказів. Докази захисту та обвинувачення Шевченківським судом м. Києва не досліджувались у зв`язку з недоцільністю, оскільки обвинувачена повністю визнала свою вину. При цьому відсутність у ТОВ АЛСІМО матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати на праві оренди або лізингу.

Суд бере до уваги, що Шевченківським районним судом м. Києва було встановлено також факт укладання між ТОВ АЛСІМО та ПрАТ ДТРЗ ряду договорів, на підставі яких було перераховано кошти. Позивачем не було надано до суду доказів визнання вказаних договорів недійсними або фактів оспорювання вказаних правочинів у зв`язку з їх фіктивністю чи нереальністю господарських операцій в порядку, передбаченому законодавством.

Виходячи з викладеного, судом не встановлено ознак фіктивності юридичної особи, згідно з їх переліком, наведеним у ст. 55-1 ГК України. Вироком Шевченківського районного суду м. Києва підтверджується факт вчинення засновником та керівником ТОВ АЛСІМО - ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205-1 КК України та 5 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України за викладених в ньому обставин, але не є доказом фіктивності юридичної особи ТОВ АЛСІМО чи невиконання господарських операцій.

Крім того, в рамках даної справи, на підтвердження фіктивного підприємництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо" в розрізі господарських відносин з його контрагентами позивачем не надано жодних доказів, як то, даних податкових перевірок, прийнятих рішень за наслідками таких перевірок, рішень господарських судів, які набрали законної сили, про визнання правочинів, укладених між Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо" та його контрагентами, недійсними.

Також, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 30.01.2020 року вбачається, що керівником відповідача з 03.09.2019 року є інша особа - ОСОБА_2 .

Позов до суду подано засобами поштового зв`язку 30.12.2019 року.

Щодо інформації Головного слідчого управління Національної поліції України відносно наявності кримінального провадження №0004875, суд вказує, що згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ст. ст. 73-76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем, на виконання ст.77 КАС України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у сукупності свідчать про наявність підстав для припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо" з огляду на провадження незаконної господарської діяльності останнього .

Тобто, підстави позову позивачем не доведені.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алсімо", третя особа: Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про припинення юридичної особи - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 05 березня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.