Справа № 160/10753/19
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника позивача Зеркіна А.С.
представника відповідача Федущака Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Світекс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування податкової вимоги,
01.11.2019 Приватне підприємство Світекс (далі позивач, звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо не відкликання податкової вимоги (форми "Ю") №6824-17 від 11.11.2016, виставленої Приватному підприємству «Світекс» за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 на загальну суму 970185,71 грн. основний платіж, 485092,85 грн. штрафні (фінансові) санкції, 131150,74 пеня;
- скасувати податкову вимогу (форми "Ю") №6824-17 від 11.11.2016, виставленої Приватному підприємству «Світекс» за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 на загальну суму 970185,71 грн. основний платіж, 485092,85 грн. штрафні (фінансові) санкції, 131150,74 - пеня.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що контролюючим органом допущена бездіяльність щодо не відкликання оскарженої податкової вимоги, в порядку передбаченому приписами ст.60 Податкового кодексу України, що вказує на необхідність визнання такої бездіяльності протиправною, і як наслідок скасування податкової вимоги. Позивач вважає, що у відповідача були достатні правові підстави для відкликання податкової вимоги, проте такі дії ним зроблені не були, що мало наслідком порушення прав та інтересів позивача.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який містяться в матеріалах справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.
Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 14.1.153, 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з п. 59.1. ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
У відповідності до п. 59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
При цьому, у відповідності до положень пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Стаття 56 Податкового кодексу України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.
Так, вказаною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України закріплено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.
Відповідно до пункту 56.10 названої статті рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.
Пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України визначає, що, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПП «Світекс» зареєстроване як юридична особа приватного права, є платником ПДВ.
11.11.2016 р. податковим органом складено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) (форми "Ю") № 6824-17, за якою Приватному підприємству «Світекс» визначено до сплати суму ПДВ за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 у загальному розмірі 970185,71 грн., в тому числі: основний платіж - 485 092,85 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 131 150,74 грн.
Податковий борг ПП «Світекс» у визначеній у вимозі сумі - 1586429,30 грн. виник в результаті несплати:
Позивач не заперечує проти факту отримання вказаної вимоги та обізнаності про суму боргу та не погоджуючись із нарахованими податковим органом, за наслідками перевірки, податковими зобов`язаннями згідно вищеозначеного податкового повідомлення - рішення оскаржив його у судовому порядку (справа № 804/8267/15).
За таких обставин, судом встановлено, що на час виставлення до сплати суми боргу за податковою вимогою, а саме: 11.11.2016 р., а також на час вчинення податковим органом дій щодо стягнення суми боргу, підстава для такого стягнення перебуває на судовому оскарженні.
Згідно інтегрованої картки платника податку за 2016-2019 рр., що також підтвердив відповідач під час розгляду справи, з лютого 2017 р. податковий орган самостійно змінив напрямок зарахування коштів ПП «Світекс» та почав зарахування коштів в рахунок погашення боргу попередніх періодів у відповідності до ст. 87 ПК України.
Проте, згідно даних інтегрованої картки ПП «Світекс» наявні зарахування коштів від підприємства в рахунок погашення основного боргу згідно платіжних доручень №1795 26.09.2016 року, №7551510 від 29.08.2016 року, №9008250 від 26.12.2016 року, №9411215 від 23.01.2017 року, №9666180 від 27.01.2017 року, №236 від 20.02.2017 року, №11597739 від 29.06.2017 року, №12017838 від 28.07.2017 року, №12259500 від 28.08.2017 року, з яких вбачається, що ПП «Світекс» були сплачені суми визначених відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ, які в свою чергу були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення боргу, і суму такого податкового боргу зменшено.
Відповідач під час судового засідання обставини щодо сплати позивачем даних сум не заперечував. При цьому, станом на дату винесення рішення у справі вимога є чинною та податковим органом не відкликана.
Згідно з підпунктом 14.1.175 названої статті податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 60.1 ст. 60 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення - рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі (п. 60.2. ст. 60 ПК України).
У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (п. 60.3. ст. 60 ПК України).
У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу (п. 60.4. ст. 60 ПК України).
У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду (п. 60.5. ст. 60 ПК України).
За приписами пункту 5 глави ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 (далі Порядок №1204), якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.
Податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу (підпункт 4 пункту 1 глави V Порядку №1204).
Так, згідно з п. 87.9. ст. 87 ПК України в разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне врахування.
Таким чином, податковий орган зобов`язаний був самостійно направляти всі кошти позивача, отримані від нього за весь період до прийняття податкової вимоги та такі, що обліковувались як надмірно сплачені, та після їх прийняття на погашення боргу, якщо такий виник.
Згідно п. 2 розділу І Порядку №422 інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Підпунктом 1 п. 1 розділу ІІ Порядку №422 встановлено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Так, на підставі платіжних доручень №1795 від 26.09.2016 року, №7551510 від 29.08.2016 року, №9008250 від 26.12.2016 року, №9411215 від 23.01.2017 року, №9666180 від 27.01.2017 року,№236 від 20.02.2017 року, №11597739 від 29.06.2017 року, №12017838 від 28.07.2017 року, №12259500 від 28.08.2017 року ПП «Світекс» суму основного податкового боргу було зменшено, що відображено в ІКП підприємства за напрямом сплати суми боргу за спірним податковим повідомленням-рішенням.
Відтак, зважаючи на те, що ПП «Світекс» здійснювалися платежі в рахунок зменшення/погашення суми нарахованих податкових зобов`язань за податковим повідомленням - рішенням, на підставі якого сформовано оскаржену податкову вимогу, за рахунок чого сума податкового боргу була зменшена, податковий орган мав застосувати до платника податку правові наслідки, передбачені положенням п.60.1.3 ст. 60 ПК України.
Проте, податковий орган не відкликав оскаржувану вимогу, що було підтверджено представником відповідача під час розгляду справи.
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що у даному випадку, контролюючий орган допустив протиправну бездіяльність щодо не відкликання оскарженої вимоги за наявністю достатніх на це підстав, які були встановлені під час розгляду справи та підтверджені письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.
В свою чергу суд наголошує, що частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.
Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.
Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень.
Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв`язку умови порушення її прав.
Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.
В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.
Отже, позивач, звертаючись з адміністративним позовом, на власний розсуд, тобто суб`єктивно, визначає, що його права порушені рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте такі рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом, ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій, цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені або порушуються права чи свободи позивача.
Судом встановлено, що податкова вимога протиправно не відкликана контролюючим органом, тобто породжує негативні юридичні наслідки для позивача, що свідчить про наявність підстав для скасування оскарженої податкової вимоги в судовому порядку.
Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.
З огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
У відповідності до ч.1, ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 132, 194, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо не відкликання податкової вимоги від 11.11.2016 № 6824-17 (форми "Ю"), виставленої Приватному підприємству «Світекс» за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 на загальну суму 970185,71 грн. основний платіж, 485092,85 грн. штрафні (фінансові) санкції, 131150,74 - пеня.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Криворізької північної ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 11.11.2016 № 6824-17 (форми "Ю"), виставленої Приватному підприємству «Світекс» за узгодженим податковим зобов`язанням станом на 10.11.2016 на загальну суму 970185,71 грн. основний платіж, 485092,85 грн. штрафні (фінансові) санкції, 131150,74 пеня.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 лютого 2020 року.

Суддя О.В. Царікова