Справа № 500/1988/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1988/19 пров. № 857/12763/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (суддя першої інстанції Шульгач М.П., м. Тернопіль, повний текст складено 01.11.2019),

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання призначити пенсію за віком з врахуванням періоду роботи у ВАТ «Бучацький райагрохім» з 01 січня 1999 року по 14 травня 2001 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити з 17 червня 2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком з врахуванням періоду роботи у ВАТ «Бучацький райагрохім» з 01 січня 1999 року по 14 травня 2001 року.

Із таким рішенням не погодилося ГУ ПФУ в Тернопільській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Просить його скасувати та винести постанову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що стаж роботи у спірний період не підтверджений первинними документами, а саме відповідно до довідки архівного сектору Бучацької районної державної адміністрації №1292/03-02 від 15.07.2019 заробітна плата позивачу не нараховувалась.

Представник апелянта у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Бучацького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом №96/03-04 від 24 липня 2019 року відповідач відмовив йому у задоволенні даної заяви з посиланням на те, що відповідно до вимог ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення нею віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 26 років по 31 грудня 2019 року, проте його загальний стаж становить 24 роки 6 місяців 10 днів.

Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Вимогами ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника є трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними довідками.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, і також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки, відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п. 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі - колгоспі ) і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки, військового квитка та інших, додатково поданих документів, що підтверджують страховий стаж, трудовий стаж ОСОБА_1 складається з:

- 17.11.1977 - 07.01.1980 - служба в Збройних силах;

- 30.06.1976 - 24.02.1977 - навчання в Просекурянському ПТУ №2;

- 12.10.1982 - 09.03.1983 - навчання в Чортківській автомобільній школі;

- 28.02.1977 - 03.11.1977 - робота в Бучацькій ПМК №153;

- 22.02.1980 - 20.10.1982 - робота в Бучацькій ПМК №153;

- 18.04.1983 - 11.10.1982 - робота в Бучацькій міжрайпобутрембуддільниці;

- 07.03.1983 - 14.05.2001 - робота в Бучацькому в/о «Сільгоспхімія»;

- 24.09.2003 - 12.11.2003 - робота в ПАП «Агропродсервіс»;

- 01.07.2005 - 31.12.2005 - здійснював догляд за перестарілою особою;

- 26.12.2003 - 22.05.2004, 09.12.2004 - 20.06.2005, 23.01.2006 - 17.04.2006 - перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітний,

- 01.12.2007 - 15.10.2008 - робота в Тернопільській дирекції українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»;

- 01.12.2018 - 13.05.2019 - робота в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Глобал Білд Інжиніринг».

Безспірним є факт наявності у ОСОБА_1 стажу роботи 24 роки 6 місяців 10 днів.

Згідно матеріалів справи позивачу не було зараховано стаж роботи у період з 01.01.1999 по 12.11.2003 (тобто стаж 4 роки 10 місяців 11 днів).

Проте, відповідно до записів в трудовій книжці, 07 березня 1983 року позивач був прийнятий на роботу в Бучацьке П/О «Сільгоспхімія» на посаду тракториста-машиніста згідно з наказом №42-к від 07 березня 1983 року та звільнений з роботи ВАТ «Бучацький райагрохім», яке стало правонаступником П/О «Сільгоспхімія» з посади тракториста-машиніста за власним бажанням (ст. 36 Кодексу законів про працю України) 14 травня 2001 року згідно з наказом №8 від 14 травня 2001 року.

Вказані записи не містять неточностей чи виправлень. Такі завірені печаткою ВАТ «Бучацький райагрохім».

Спірний стаж роботи позивача на посаді тракториста-машиніста у ВАТ «Бучацький райагрохім» також підтвердили допитані судом першої інстанції у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали у вказаному підприємстві разом із позивачем.

З урахуванням наведеного, стаж з 01.01.1999 по 14.05.2001 (тобто 2 роки 4 місяці 13 днів) підлягав зарахуванню.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив спір і визнав вказаний період роботи на посаді тракториста-машиніста у ВАТ «Бучацький райагрохім» підтвердженим.

Таким чином враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідно до записів трудової книжки підтверджено страховий стаж ОСОБА_1 не менше 26 років, такий досягнув віку 60 років, а тому має право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що стаж роботи у спірний період не підтверджений первинними документами, оскільки відсутні відомості про заробітну плату позивача за вказаний період, оскільки недобросовісність роботодавця щодо подання звітності щодо нарахованої заробітної позивачу плати не може слугувати підставою для обмеження його права на пенсію.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар
Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.