Справа № 360/5394/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

03 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/5394/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Моспанюк Є.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 23 грудня 2019 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивачем з урахуванням уточненого адміністративного позову заявлено такі вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо не нарахування та невиплати позивачу залишки грошової компенсації за відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу залишок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у сумі 12714,50 грн;

3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу компенсацію за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у сумі 31222,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 28.07.2015 по 27.07.2019 проходила військову службу за контрактом у Луганському ОВК.

У грудні 2016 року позивач отримала статус «Учасник бойових дій» та отримала посвідчення учасника бойових дій від 27 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 . Протягом проходження військової служби додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій не використовувала.

Наказом військового комісара від 10 липня 2019 року № 34-рс позивача звільнено у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак, станом на день звільнення з військової служби, відповідач не виплатив всіх сум грошового забезпечення, що належали позивачу при звільненні, не видав позивачу грошовий та речовий атестати, не виплатив позивачу грошову компенсацію за речове майно, яке не було отримане мною під час проходження служби, а також не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статує ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач 26 липня 2019 року подала рапорт про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у зв`язку зі звільненням з лав ЗС України, на який 26 липня 2019 року отримала відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26 липня 2019 року № ЮК/259, в якій у задоволені рапорту позивачу відмовлено та роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення.

З посиланням на положення статей 4, 16-2 Закону України «Про відпустки», статей 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», позивач зазначає, що має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2016 по 2019 роки.

Станом на 27 грудня 2019 року грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій частково виплачена. За обрахунком позивача залишок невиплаченої компенсації становить 12714,50 грн.

На підставі зазначено позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача залишок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік.

Оскільки компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій позивачу дотепер у повному обсязі не виплачена, позивач вважає, що відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що за обрахунками позивача за 148 днів з дня звільнення складає 31222,90 грн.

Ухвалою від 27 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (арк. спр. 19).

До суду 08 січня 2020 року позивачем надано уточнений адміністративний позов, вивченням якого встановлено, що позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Ухвалою від 10 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 40-41).

Від представника Луганського ОВК 22 січня 2020 року за вх. № 2783/2020 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 46-48).

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19 грудня 2019 року № 573 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року № 360/3713/19, яке набрало законної сили 04.12.2019, наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року, за 56 календарних днів в розмірі 18864,50 грн.

З нарахованої до виплати грошової компенсації відповідно до вимог Бюджетного кодексу України утриманий військовий збір у сумі 1,5 %.

Станом на 27 грудня 2019 року грошова компенсація за невикористані дні відпустки у сумі 18581,53 грн позивачу виплачена.

Щодо виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, представник відповідача зазначив, що не виплачена позивачу компенсація не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Крім того, оскільки наказ військового комісара про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення без проведення усіх необхідних розрахунків позивачем не оскаржений, вона фактично погодилась на проведення з нею неповного розрахунку при виключенні зі списків особового складу військового комісаріату.

Крім того, здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку є незрозумілим, оскільки не містить складових грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці перед звільненням на складові (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення; не наведені такі складові), що в разі задоволення позову може призвести до неправильного обчислення суми щодо затримки розрахунку позивача при звільненні.

Також представник відповідача зауважує, що до обрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не включається винагорода військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, яка відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197, належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, яке за правилами, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.20.1995 № 100, не враховується при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством.

З урахуванням викладених обставин, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за необґрунтованістю.

Ухвалою від 24 лютого 2020 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні, витребувано від відповідача додаткові докази (арк. спр. 54).

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в частині зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу компенсацію за весь час затримки виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік у сумі 31222,90 грн. Що стосується іншої частини позовних вимог, позивач повідомила, що дійсно 27 грудня 2019 року відповідачем остаточно їй виплачено компенсацію за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій, за 2016-209 роки, тому вимоги про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії позивач не підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не прибуття суду не повідомив (арк. спр. 56).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, суд встановив таке.

Згідно з копіями паспорта громадянина України (арк. спр. 33), витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (арк. спр. 33), картки фізичної особи - платника податків (арк. спр. 32) встановлено такі дані про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

З копій витягу з наказу Луганського ОВК від 27 липня 2019 року № 185 (арк. спр. 27-28), посвідчення від 27 грудня 2016 року серії НОМЕР_1 (арк. спр. 31), військового квитка від 11 серпня 2016 року серії НОМЕР_3 (арк. спр. 34-39) судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 28 липня 2016 року по 27 липня 2019 року проходила військову службу, у 2016 році отримала статус учасника бойових дій, звільнена зі служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 26 липня 2019 року № ЮК/259 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомим позивача, що за час з 2016 по 2019 роки позивачем не використано 56 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, заборгованість у ІНФОРМАЦІЯ_3 перед позивачем відсутня (арк. спр. 30).

ОСОБА_1 , не погодившись з такою відповіддю, звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, в кількості 56 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27 липня 20119 року (арк. спр. 70-73).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі № 360/3713/19 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, повернуто заявникові (арк. спр. 74).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року № 360/3713/19, яке набрало законної сили з 04 грудня 2019 року, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено наказ від 19 грудня 2019 року № 573, яким наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби 27 липня 2019 року, за 56 календарних днів із наступного розрахунку: за 2016 рік 14 календарних днів, за 2017 рік 14 календарних днів, за 2018 рік 14 календарних днів, за 2019 рік 14 календарних днів, в розмірі 18864,50 грн (арк. спр. 50).

Нарахована за наказом від 18 грудня 209 року № 573 сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виплачена позивачу 24 грудня 2019 року у сумі 11410,00 грн та 27 грудня 2019 року у сумі 7171,13 грн, що підтверджено відомостями розподілення витрат Луганського ОВК (арк. спр. 61-68, 69).

Дослідженням розрахунку суми виплаченої компенсації, наведеного представником відповідача, встановлено, що під час звільнення позивач отримала грошове забезпечення із розрахунку: щомісячні основні види грошового забезпечення: оклад за військовим званням 530,00 грн, посадовий оклад 2640,00 грн, відсоткова надбавка за вислугу років (30 %) 951,00 грн; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за особливості проходження служби (65 %) 2678,65 грн, премія (138 %) 3643,20 грн, всього 10442,85 грн. Середньоденне грошове забезпечення складає 336,86 грн, розмір компенсації за 56 календарних днів 18864,50 грн. З цієї суми відрахований військовий збір в розмірі 1,5 % відповідно до вимог Податкового кодексу України. Сума до виплати складає 18581,55 грн (арк. спр. 58-59).

Розмір грошового забезпечення позивача на день звільнення з військової служби також підтверджений грошовим атестатом (арк. спр. 51).

З заяв по суті спору, письмових доказів, судом з`ясовано, що позивач звернулася до суду з цим позовом, оскільки їй було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не у повному обсязі, позивач не згодна з сумою розрахунку компенсації, оскільки на її думку розмір компенсації 31296,03 грн. Крім того, позивач вважає, що оскільки відповідачем компенсація за невикористану відпустку їй виплачена не у день звільнення з військової служби (затримка розрахунку при звільненні), відповідач також має виплатити їй кошти за затримку такого розрахунку.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавку за вислугу років;

підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний;

надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання;

доплати за науковий ступінь та за вчене звання;

премію;

морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування;

одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби;

інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260, серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, грошове забезпечення виплачується до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З огляду на наведені положення Порядку № 260, суд дійшов висновку, що відповідачем розрахунок компенсації позивача за 56 календарних днів невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення позивача на день звільнення 27 липня 2019 року, здійснено із дотриманням Порядку № 260, тому він є правомірним.

Натомість розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві, цьому Порядку не відповідає та відхиляється судом як безпідставний.

Також, судом встановлено, що на час розгляду та вирішення даної справи, Луганським ОВК позивачу компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за рішенням суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19 виплачена у повному обсязі. Відповідно, з боку відповідача відсутня бездіяльність щодо невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання бездіяльності Луганського ОВК протиправною та зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку не відповідають фактичним обставинам справи, тому у їх задоволенні слід відмовити.

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

З системного аналізу положень Порядку № 260 слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі й одноразові додаткові види грошового забезпечення (грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, грошова компенсація за речове майно), мало бути виплачено позивачу у день виключення її зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 27 липня 2019 року.

Однак, Луганський ОВК всупереч положень Прядку № 260, тільки після набрання законної сили рішенням суду від 18 вересня 2019 року у справі № 360/3713/19, виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки. Остаточна виплата відбулася 27 грудня 2019 року. Таким чином, затримка розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно становить 152 календарних дні.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як основного грошового забезпечення, так і додаткових видів грошового забезпечення, які не є складовими грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Таким чином, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин субсидіарно мають застосовуватися приписи статей 116 та 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 Порядку № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, пунктом 7 розділу І якого, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно до пункту 9 розділу ХХХІ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні.

До розрахунку грошового забезпечення у такому разі включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за займаною штатною посадою до звільнення або переміщення на нижчеоплачувану посаду.

Одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не виплачуються.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років) та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія).

Згідно з довідкою Луганського ОВК від 28 лютого 2020 року № ВФЗ-219 про отримане ОСОБА_1 грошове забезпечення за два місці перед місяцем звільнення, протягом 2 місяців, що передували місяцю звільнення зі служби, позивач отримала таке основне та додаткове грошове забезпечення: оклад за військовим званням 530,00 грн; посадовий оклад 2640,00 грн; надбавку за вислугу років 951,00 грн; надбавку за особливості проходження служби 2678,65 грн; премію у травні 2019 року 2914,56 грн, премію у червні 2019 року 3643,20 грн, всього за 2 місяці 20157,06 грн (арк. спр. 60).

Сукупна кількість календарних днів за липень та серпень 2019 року складає 61 день.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 330,44 грн (грошове забезпечення, отримане за 2 місяці, що передували звільненню, 20157,06 грн : 61 календарний день = 330,44 грн).

Затримка розрахунку при звільненні на час розгляду даної справи становить 152 календарних днів (період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року).

Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення рішення суду становить 50226,88 грн (середньоденне грошове забезпечення 330,44 грн х кількість календарних днів затримки розрахунку 152 календарних днів = 50226,88 грн).

Сторонами розрахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у заявах по суті спору не наведений.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача, яким, на думку суду, є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року у сумі 50226,88 грн.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року в сумі 50226,88 грн визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року у сумі 50226,88 грн (п`ятдесят тисяч двісті двадцять шість гривень 88 коп.).

У задоволенні вимог про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06 березня 2020 року.

Суддя К.О. Пляшкова