Справа № 826/377/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/377/16 Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ганечко О.М., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Укрвуглебуд" до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДПС в м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "Укрвуглебуд" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДПС в м. Києві, в якому просило, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11 квітня 2016 року, визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-384-22 від 06 серпня 2015 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 470287 грн. 30 коп., станом на 31 липня 2015 року та № Ю-384-22 від 02 вересня 2015 року з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 477749 грн. 30 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року, адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Укрвуглебуд" задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано вимоги винесені податковим органом № Ю-384-22 від 06 серпня 2015 року та № Ю-384-22 від 02 вересня 2015 року, в частині визначення Товариству боргу з єдиного внеску в сумі 420480 грн., відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі № 826/377/16 скасовано. Справу № 826/377/16 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Укрвуглебуд» задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу № Ю-384-22 від 06.08.2015 року, винесену Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Визнано протиправною та скасовано вимогу № Ю-384-22 від 02.09.2015 року, винесену Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві в частині визначення ПрАТ «Укрвуглебуд» боргу з єдиного внеску в сумі 420480 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у зазначеній частині.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві вказує на те, що Позивач не надав то контролюючого органу банківської виписки по р/р № НОМЕР_1 , з якого на твердження платника здійснювалася сплата, для підтвердження списання коштів. Відповідач звертає увагу на те, що станом на 22.03.2016 року відповідно до облікових даних карток особового рахунку ПрАТ «Укрвуглебуд» обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 545 985,89 грн. (без пені та штрафних санкцій), вказана заборгованість підтверджує бездіяльність Позивача щодо вжиття заходів та способів визначених діючим законодавством України, з метою погашення недоїмки по єдиному соціальному внеску останнім.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції Головне управління ДФС у м. Києві заявило клопотання про здійснення заміни Відповідача з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Надаючи правову оцінку клопотанню Головного управління ДФС у м. Києві про заміну Відповідача у справі на його правонаступника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Водночас, установлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 682-р із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846 уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відтак, вказаною особою підтверджено наявність підстав, визначених ст. 52 КАС України, для здійснення заміни Відповідача її правонаступником, у зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане клопотання та здійснити заміну Відповідача у порядку процесуального правонаступництва з Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДПС у м. Києві.

Позивачем не подавався відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу від 06.08.2015 року № Ю-384-22 по сплаті недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 470 287,3 грн.

Також, Державною податковою інспекцією у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу від 02.09.2015 року № Ю-384-22 по сплаті недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 477 749,3 грн.

Позивач не погоджуючись з правомірністю винесення Відповідачем вимог по сплаті недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування звернувся за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивачем подано платіжних доручень від 16.03.2015 року № 24 про сплату єдиного внеску за період травень - грудень 2014 року, січень - лютий 2015 року на загальну суму 420 480 грн. та від 16.03.2015 року № 25 про сплату штрафних санкцій та пені в сумі 105 914 грн. з розрахункового рахунку 9801 належного Позивачу відділенні 151 м. Димитрова АТ "Банк "Фінанси та Кредит", тому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана вимога від 06.08.2015 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, від 02.09.2015 року в частині визначення недоїмки в сумі 420480 грн. Решта позовних вимог в частині скасування вимоги від 02.09.2015 року № Ю - 384-22 на суму 57 267,3 грн. не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем не надано доказів сплати коштів у вказаній сумі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За приписами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Згідно з частиною 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

При цьому, приписами частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається: день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пункт 1 частини 10 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

У силу частин 2-4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що недоїмка по сплаті єдиного внеску у позивача виникла за період травень - грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України". Прийняття вищевказаного Указу Президента України зумовило початок проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України (частина території Луганської, Донецької і Харківської областей).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Місто Дружківка Донецької області знаходиться в зоні проведення АТО, відповідно до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р.

Відповідно до п. 93 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Положенням ч. 1 п. 94 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Відповідно до довідки Головного управління статистики у Донецькій області від 16.05.2014 року № 06.3-12/1/1311 ПрАТ «Укрвуглебуд» було зареєстровано у м. Донецьку (а.с. 52).

Отже, суд першої інстанції правомірно встановив, що сума заборгованості Позивача по сплаті єдиного внеску виникла за період, що передував до березня 2015 року, тобто коли Позивач перебував на обліку в органі доходів і зборів розташованому на території, де проводилась антитерористична операція (Державна податкова інспекція у м. Дружківка ГУ Міндоходів у Донецькій області).

При цьому, відповідно до ч. 2 п. 94 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону підставою для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Станом на час прийняття спірної вимоги антитерористична операція не закінчена, отже строк подання заяви вказаної у ч. 2 п. 94 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону не настав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивачем не надано суду сертифікату Торгово-промислової палати України, яким засвідчено факт настання форс-мажорних обставин.

Проте, Позивачем було направлено платіжні доручення від 16.03.2015 року № 24 про сплату єдиного внеску за період травень - грудень 2014 року, січень - лютий 2015 року на загальну суму 420 480 грн. та від 16.03.2015 року № 25 про сплату штрафних санкцій та пені в сумі 105 914 грн. з розрахункового рахунку НОМЕР_1 належного Позивачу відділенні 151 м. Димитрова АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 04 грудня 2018 року, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі № 826/377/16 скасовано, а справу №826/377/16 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва зазначено, що суди попередніх інстанцій не застосували повною мірою Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме абзац 10 частини 10 статті 9 Закону України, яким закріплено, що днем сплати єдиного внеску вважається зокрема у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

При цьому, згідно ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Однак, в матеріалах справи відсутня інформація щодо факту списання коштів згідно платіжних доручень від 16.03.2015 року № 24 та від 16.03.2015 року № 25 про сплату штрафних санкцій та пені в сумі 105 914 грн. з рахунку Позивача.

Судом першої інстанції встановлено з відзиву на адміністративний позов та апеляційної скарги, що Відповідачем вищевказана інформація не перевірялась, тоді як до уваги було взято лише відсутність зарахування вказаної суми на рахунок органу доходів і зборів (до бюджету).

Так, відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів..

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом (пункт 8.3 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Положенням пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Проведення самого переказу грошей, у силу положень пункту 1.29 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є обов`язковою функцією, яку має виконувати платіжна система.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Так, згідно з приписами абзацу 2 пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Відповідно до положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2014 року № 22 (що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976)

За приписами п. 1.9 цієї Інструкції, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Пунктом 1.12 Інструкції передбачено, що банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України строк зобов`язаний, зокрема: узяти розрахунковий документ платника/стягувача/отримувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу/отримувачу про невиконання його розрахункового документа в установлений законодавством України строк (додаток 23).

Пунктом 2.14 Інструкції передбачено, що банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп «Вечірня».

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту «Дата надходження», який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті «Дата виконання», має відповідати: даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку; даті списання коштів з рахунку платника та з кореспондентського рахунку банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Пунктом 2.22. Інструкції передбачено, що банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження згідно зі статтею 1072 Цивільного кодексу України та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Відповідно до пункту 2.25. Інструкції, платежі з рахунків клієнтів банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня.

Згідно пункту 3.6. Інструкції, платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунку платника.

Аналіз зазначених положень Інструкції свідчить, що банк не приймає платіжне доручення від платника, якщо його сума перевищує суму, яка є на рахунку платника. У випадку прийняття платіжного доручення платника, заповнені відмітки «дата надходження» та «дата виконання» на такому платіжному дорученні клієнта банку свідчать про факти одержання банком відповідного платіжного доручення його виконання, шляхом списання коштів з рахунків клієнта та зарахування на рахунок отримувача.

Одночасно, суд першої інстанції правомірно звернув увагу, з чим погоджується і колегія суддів, що аналогічна правова позиція вже неодноразово була викладена як Верховним Судом, зокрема у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 816/59/17, так і Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах від 12 березня 2015 року у справі № К/800/65943/13, від 26 лютого .2014 року у справі № К/800/13275/13, від 15 грудня 2014 року у справі № К/800/45490/14.

Таким чином, враховуючи факт подачі Позивачем платіжних доручень від 16.03.2015 року № 24 про сплату єдиного внеску за період травень - грудень 2014 року, січень - лютий 2015 року на загальну суму 420 480 грн. та від 16.03.2015 року № 25 про сплату штрафних санкцій та пені в сумі 105 914 грн. з розрахункового рахунку 9801 належного Позивачу відділенні 151 м. Димитрова АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неперерахування податку не є наслідком винних дій платника податку (Позивача у справі), а тому до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржувана вимога № Ю-384-22 від 06.08.2015 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а податкова вимога № Ю-384-22 від 02.09.2015 в частині визначення недоїмки в сумі 420480 грн. Решта позовних вимог в частині скасування вимоги від 02.09.2015 року № Ю-384-22 на суму 57 267,3 грн. не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем не надано доказів сплати коштів у вказаній сумі, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Державної податкової служби у м. Києві викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: О.М. Ганечко

О.М. Оксененко

Повний текст складено 05.03.2020 року.