Справа № 360/530/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/530/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними дії, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (далі відповідач), в якому просила суд:

-визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, які виразилися у прийнятті його посадовою особою ОСОБА_2 розпорядження від 26.09.2019 про призупинення виплати ОСОБА_1 тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, яке не відповідає вимогам чинного законодавства;

-визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, яка виразилася у незаконному припиненні виплати ОСОБА_1 у період часу з 19 вересня по 30 листопада 2019 року тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату;

-стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2027,00 грн, завдану протиправними діями та бездіяльністю посадової особи органу місцевого самоврядування, начальником УПтаСЗН Василенко Н.В., при здійсненні нею своїх повноважень, незалежно від вини цієї особи, якими було порушено конституційне право ОСОБА_1 на соціальний захист, що виразилося у припиненні в період часу з 19.09.2018 по 30.11.2018 виплати тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, всупереч п.16 Порядку, затвердженому Постановою КМУ від 27.12.2017 № 1098;

-визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у період з 19.09.2018 по 30.11.2018;

-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_1 у відповідності до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 19.09.2018 по 30.11.2018 (а.с.1-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

З вересня 2019 року відповідачем взято на облік позивача, як отримувача тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

26.09.2019 рішенням УПтаСЗН позивачу була призначена у порядку та відповідно до Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

З вересня 2019 року та включно по листопад 2019 року позивачу не здійснювалась виплата призначеної тимчасової державної соціальної допомоги.

Відповідач з вересня 2019 року та включно по листопад 2019 року не проводив з позивачем розрахунки та не сплачував призначену тимчасову державну соціальну допомогу.

Таким чином, позивач була змушена звертатися до УПтаСЗН з письмовою вимогою від 14.11.2019 за вх. № Б-1705, і того ж дня усно зі скаргою на Урядову «гарячу лінію».

Як зазначає позивач, виплата призначеної тимчасової державної соціальної допомоги за вказаний період відбулась тільки 10 грудня 2019 року на підставі рішення УПтаСЗН від 14.11.2019, а саме, за наслідками її скарги на Урядову «гарячу лінію» та письмової вимоги від 14.11.2019 на адресу УПтаСЗН.

Позивач вказує, що дані обставини підтверджує виписка АТ КБ «ПриватБанк» від 29 січня 2020 року по картці/рахунку, з якої вбачається, що 10 грудня 2019 року на рахунок позивача надійшла сума в розмірі 4817,92 грн в порядку зачислення соціальної допомоги (тимчасової державної соціальної допомоги за вересень 2019 року 558,11 грн, жовтень 2019 року - 1395.27 грн, листопад 2019 року - 1395.27 грн, грудень 1469,27 грн, довідка УПтаСЗН від 29.01.2020 № 1/911 про розмір нарахованої тимчасової державної соціальної допомоги, лист Сєвєродонецької міської ради від 12.12.2019 за № 6277/Б-2228.

Як з`ясувалось пізніше, підставою для невиплати тривалий термін нарахованої тимчасової державної соціальної допомоги (з вересня 2019 року по листопад 2019 року) слугував документ - «Розпорядження від 26.09.2019», який виготовила на звичайному папірці, посвідчила та видала на той час начальник УПтаСЗН Василенко Наталія Вікторівна. Як вказує позивач, у так званому «розпорядженні» рукописним способом викладено: «Допомогу призначено. Виплату призупинено до з`ясування обставин. Зроблено запит в ОДА».

Позивач вважає, що документ з назвою «Розпорядження від 26.09.2019», який виготовила ОСОБА_2 , за своїм змістом, назвою, формою та складом реквізитів взагалі не відповідає вимогам чинного законодавства України щодо оформлення та складання службових управлінських документів: документ не надрукований на офіційному бланку, не містить обов`язкових реквізитів документу, а також реєстраційного номеру, заголовку і тексту із зазначенням підстави, обґрунтування або мети видання розпорядчого документа.

23.12.2019 на ім`я виконуючого обов`язки міського голови міста Сєвєродонецька Ткачука В.П. була подана скарга, за результатами розгляду якої персонально до начальника УПтаСЗН ОСОБА_2 та відповідних працівників були вжиті заходи дисциплінарного стягнення, що підтверджує лист Сєвєродонецької міської ради від 22.01.2020 за № 403/Б-8932 за підписом заступника начальника міського голови, начальника відділу кадрової роботи та з питань служби в органах місцевого самоврядування І.Степаненко.

14 січня 2020 року позивач також письмово звернулася до УПтаСЗН з вимогою виплати компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги у зв`язку з порушенням терміну її виплати у період з 19.09.2019 по 30.11.2019.

Відповідач листом № 484/03 від 20.01.2020, посилаючись на п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 № 159 повідомив на адресу позивача про те, що виплату компенсації за втрату частини вказаного виду допомоги, на його думку, чинним законодавством не передбачено.

Таким чином, як вважає позивач, УПтаСЗН фактично відмовилось провести виплату позивачеві компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати за минулий період з 19.09.2019 по 30.11.2019.

Крім того, позивач вважає протиправною бездіяльністю відмову відповідача у виплаті компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати з 19.09.2019 по 30.11.2019.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду захистом своїх прав.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 26.02.2020 за вхідним реєстраційним номером 7623/2020 надав відзив на позовну заяву від 21.02.2020 №1601/01 (а.с.32-33), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що 19.09.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Рішенням УПтаСЗН від 26.09.2019 тимчасову допомогу було призначено. Право отримання допомоги категоріям осіб, які перебувають на обліку в Центрах зайнятості, як такі, що шукають роботу, як у випадку позивача, порядком не визначено. В зв`язку з цим, а також з метою запобігання надмірної виплати бюджетних коштів, розпорядженням УПтаСЗН від 26.09.2019 виплату призначеної допомоги було призупинено до з`ясування.

За роз`ясненнями щодо права призначення тимчасової допомоги відповідно до п.12 Порядку, УПтаСЗН зробило запит до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держадміністрації за вих.№ 10636/05 від 03.10.2019. Листом від 25.11.2019 за вих.№4/7640-31 Департаментом було повідомлено, що 23.10.2019 за вих.№4/7017-29 ними було зроблено запит до Мінсоцполітики, але відповіді на теперішній час не отримано. Оскільки відповідь Департаменту у встановлений законодавством термін не надійшла, рішенням УПтаСЗН від 14.11.2019 позивачу було поновлено виплату тимчасової допомоги. До Сєвєродонецького міського центру зайнятості надіслано повідомлення щодо її призначення. Після надходження фінансування кошти призначеної тимчасової допомоги за період з 19.09.2019 по 31.12.2019 позивачу було виплачено в грудні 2019 року на рахунок в АТ КБ Приватбанк.

Стосовно виплати компенсації відповідач зазначив, що виплата компенсації втрати частини тимчасово державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

02.03.2020 позивачем до канцелярії суду було надано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив на позовну заяву не ґрунтується на нормах чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, пов`язані із виплатою громадянинові України тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а.с.67-72).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.26-27).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 04.06.1999 Сєвєродонецьким МВ УМВС України у Луганській області (а.с.10-11).

19.09.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою, яку зареєстровано за №2/1345, в якій просила призначити тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а.с.34-36).

Рішенням Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 26.09.2019 призначено виплату відповідно до відповідно до Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 19.09.2019 по 18.03.2020 (а.с.12).

Розпорядженням Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 26.09.2019 виплату призупинено до з`ясування обставин (а.с.13).

14.11.2019 позивач звернулась до відповідача із вимогою про виплату соціальної допомоги з 19.09.2019 (а.с.14-15).

Рішенням Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 14.11.2019 поновлено ОСОБА_1 допомогу відповідно до Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1098, тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 19.09.2019 по 18.03.2020 (а.с.16).

На звернення позивача до Урядової гарячої лінії щодо призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату відповідач листом від 12.12.2019 №6277/Б-2228 повідомив, що згідно заяви тимчасова допомога призначена, але її виплату призупинено, оскільки Порядком не визначено в окрему категорію осіб, які перебувають на обліку в Центрах зайнятості, як такі, що шукають роботу. За роз`ясненнями щодо права призначення тимчасової допомоги відповідно до п.12 Порядку, УПтаСЗН м.Сєвєродонецька зробило запит до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної держадміністрації за вих.№ 10636/05 від 03.10.2019, але відповіді не отримало. Листом від 25.11.2019 за вих.№4/7640-31 спеціалісти Департаменту повідомили, що ними було зроблено запит до Мінсоцполітики від 23.10.2019 за вих.№4/7017-29. Відповіді на теперішній час не отримано. Оскільки відповідь у встановлений законодавством термін не надійшла, УПтаСЗН поновило виплату тимчасової допомоги та надіслало до Сєвєродонецького міського центру зайнятості повідомлення щодо її призначення. Кошти призначеної тимчасової допомоги будуть виплачені на рахунок в AT КБ Приватбанк після надходження фінансування (а.с.17).

Як вбачається з довідки відповідача від 29.01.2020 №1/911 позивач отримала належні виплати в вересні 2019 року в розмірі 558,11 грн; в жовтні 2019 року в розмірі 1395,27 грн, в листопаді 2019 року в розмірі 1395,27 грн; в грудні 2019 року в розмірі 1469,27 грн; в січні 2020 року в розмірі 1469,27 грн (а.с.22).

Також з виписки карткового рахунку позивача вбачається, що 10.12.2019 позивач отримала соціальну допомогу за період з вересня 2019 по грудень 2019 року (а.с.23).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

27 грудня 2017 року постановою Кабінету Міністрів України № 1098 прийнято Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі Порядок №1098).

Згідно з пунктом 1 цей Порядок визначає механізм призначення у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2020 р. тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1098 призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім мм. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад (далі - органи соціального захисту населення) з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу. Тимчасова допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1098 під час досягнення пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особа звертається до органів Пенсійного фонду України із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж.

Відповідно до п.5 Порядку №1098 для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу; інформацію про адресу зареєстрованого місця проживання (адресу місця фактичного проживання); документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу та мають про це відмітку в паспорті); довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України; декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги; копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною). Інформація про склад сім`ї особи, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги, зазначається в декларації про доходи та майновий стан.

Пункт 7 Порядку №1098 передбачає, що одиноким особам, які не мають інших джерел існування (не отримують доходів, передбачених Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженою наказом Мінпраці, Мінекономіки, Мінфіну, Держкомстату і Держкомсім`ямолоді від 15 листопада 2001 р. № 486/202/524/455/3370, крім доходів від особистого селянського господарства), тимчасова допомога призначається з урахуванням їх майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується таким особам до досягнення віку, з якого вони набувають право на призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2019 позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила призначити тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а.с.34-36).

Крім того, в матеріалах справи наявна декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, з якої вбачається, що позивач є одинокою особою, проживає одна та не має джерел для існування (а.с.37-39).

З довідки УПФУ в м.Сєвєродонецьку від 11.09.2019 №1185 вбачаються, що з 08.06.2018 позивач не працює та матиме право на пенсійну виплату з 19.09.2023 (а.с.41).

Також, з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що з 01 кварталу 2019 року по 2 квартал 2019 року ОСОБА_1 не отримує доходи (а.с.44).

Сєвєродонецький міський центр зайнятості листом від 20.11.2019 №13/02-3037 повідомив відповідача, що ОСОБА_1 перебуває на обліку безробітних з 03 липня 2018 року по теперішній час (а.с.61).

Відповідно до п.16 Порядку №1098 виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється: якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти; у разі працевлаштування або зайняття підприємницькою діяльністю - з місяця, в якому особа працевлаштувалася або зайнялася підприємницькою діяльністю; у разі призначення пенсії - з дати її призначення; у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон - з першого числа місяця, що настає за місяцем виїзду; у разі смерті особи - з місяця, що настає за тим, у якому особа померла. У разі неодержання тимчасової допомоги протягом шести місяців підряд її виплата тимчасово припиняється.

Така підстава, як з`ясування обставин шляхом здійснення запиту до ОДА не відноситься до переліку передбаченого п.16 Порядку №1098.

Оскільки випадок позивача отримання допомоги по безробіттю не відносився до випадків, передбачених п.16 Порядку №1098, тому відповідач протиправно розпорядженням від 26.09.2019 призупинив виплату тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату ОСОБА_1 .

Тобто припинення виплати допомоги позивачу відбулося безпідставно та не у спосіб, визначений п.16 Порядку №1098.

Належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження відповідача від 26.09.2019, оскільки саме розпорядження породило правові наслідки для позивача.

При цьому, суд не вбачає необхідності у визнанні протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, які виразилися у прийнятті його посадовою особою ОСОБА_2 розпорядження від 26.09.2019 та визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у незаконному припиненні виплати ОСОБА_1 у період часу з 19 вересня по 30 листопада 2019 року, оскільки настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям розпорядження Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 26.09.2019, а не з діями, вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень Суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування розпорядження від 26.09.2019 про призупинення виплати.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відновленням порушеного права позивача є поновлення такої виплати.

При цьому відповідач самостійно поновив таку виплату розпорядженням від 14.11.2019 та станом на грудень 2019 року повністю виплатив позивачу допомогу за період з 19.09.2019 по 31.12.2019 (а.с.22-23).

Отже відповідачем самостійно поновлено порушені права позивача.

Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у період з 19.09.2019 по 30.11.2019 та зобов`язання нарахувати та здійснити виплату у відповідності до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ компенсації втрати частини тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 19.09.2019 по 30.11.2019, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно статті 7 Закону № 2050-ІІІ, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом ПФ України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 травня 2018 року у справі 703/5652/15-а, від 15 серпня 2018 року у справі № 653/3356/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

З метою реалізації Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17 липня 2017 року (справа № 21-2003а16), Верховного Суду викладені у постановах від 03 травня 2018 року у справі 703/5652/15-а, від 15 серпня 2018 року у справі № 653/3356/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, якими також визначено, що для задоволення вимог про стягнення заявленої компенсації потребується дослідження документів та інших обставин, необхідних для встановлення права особи на компенсацію та обчислення конкретного її розміру.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що у розумінні Закону України від 19.10.2000 року №2050-III отримання виплати тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату є доходом громадянина в даному випадку, вона не носить разового характеру, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності та враховуючи встановлені обставини, які свідчать про порушення встановлених строків виплати соціальної допомоги позивачу, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на одержання компенсації втрати частини доходів на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 19.09.2019 по 30.11.2019.

Відповідач не здійснив нарахування такої компенсації за заявою позивача від 14.01.2020, тим самим порушив її права.

Як наслідок, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 2027,00 грн, завдану протиправними діями та бездіяльністю посадової особи органу місцевого самоврядування, начальником УПтаСЗН Василенко Н.В., при здійсненні нею своїх повноважень, незалежно від вини цієї особи, якими було порушено конституційне право ОСОБА_1 на соціальний захист, що виразилося у припиненні в період часу з 19.09.2019 по 30.11.2019 виплати тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, всупереч п.16 Порядку, затвердженому Постановою КМУ від 27.12.2017 № 1098, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що відчувала моральні страждання, оскільки була змушена економити на харчах, одязі та позичати на життя гроші у друзів та знайомих, збирати та здавати у пунктах прийому пластикові і скляні пляшки, макулатуру для покупки хліба.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправними діями відповідача. Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 2027,00 грн.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо, фізичних страждань).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 2027,00 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже підсумовуючи вище викладені висновки, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним), визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 26 вересня 2019 року, яким ОСОБА_1 призупинено виплату тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 19.09.2019 по 30.11.2019 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату за період 19.09.2019 по 30.11.2019. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з корегуванням належного способу захисту порушених прав позивача.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 06.02.2020 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання адміністративного позову до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними дії, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.26-27).

Оскільки ухвалою суду від 06.02.2020 позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, п.15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправними дії, бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради від 26 вересня 2019 року, яким ОСОБА_1 призупинено до з`ясування виплату тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 19.09.2019 по 30.11.2019.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (93414, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Новікова, буд.15-Б, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату за період 19.09.2019 по 30.11.2019.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова