Справа № 826/11757/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року

Київ

справа №826/11757/17

адміністративне провадження №К/9901/19993/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал СМС" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 квітня 2018 року (головуючий суддя Клименчук Н.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2019 року (головуючий суддя Коротких А.Ю., судді - Літвіна Н.М., Сорочко Є.О.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал СМС" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал СМС" (далі - ТОВ "Глобал СМС") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21 квітня 2017 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 388984 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що висновки податкового органу про порушення позивачем положень податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам у справі, оскільки операції із Товариством з обмеженою відповідальністю "Профі Хаус" (далі - ТОВ "Профі Хаус") фактично здійснювались, що підтверджується відповідними доказами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ТОВ "Глобал СМС" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що висновки податкового органу, які містяться в Акті перевірки, є необґрунтованими та спростовуються документами первинної бухгалтерської документації, що повною мірою підтверджують правомірність формування позивачем податкових вигод за період, що перевірявся.

ГУ ДФС у м. Києві скористалося своїм правом та надіслало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Глобал СМС" з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником ТОВ "Профі Хаус" за період з 1 березня 2015 року по 31 березня 2015 року, за результатами якої 6 квітня 2017 року складено Акт № 143/26-15-14-04-05/38241382 (далі - Акт перевірки).

Вказаною перевіркою встановлено допущення ТОВ "Глобал СМС" порушень пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено зобов`язання з податку на додану вартість за березень 2015 року на суму 311187 грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві 21 квітня 2017 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 388984 грн, у тому числі 311187 грн - за податковим зобов`язанням та 77797 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи прийняте ГУ ДФС у м. Києві 21 квітня 2017 року податкове повідомлення-рішення № неправомірним, ТОВ "Глобал СМС" звернулося до суду з позовом про його скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання реальних наслідків за правочином, що укладався з ТОВ "Профі Хаус" про надання послуг з SMS-розсилання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарська операція є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підвереджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 6 березня 2015 року між позивачем та ТОВ «Профі Хаус», в особі директора Морозова Ю.І. укладено Договір № GS-06/03 про надання послуг з SMS-розсилання (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору ТОВ «Профі Хаус» зобов`язувалось надати позивачу послуги з надання доступу до інтерфейсу, у відповідності до діючих тарифів, встановлених у Додатку 1 до Договору.

Згідно з пунктом 3 Договору ТОВ «Профі Хаус» зобов`язувалось цілодобово і в повному обсязі надавати замовнику послуги, щомісячно надавати замовнику податкові накладні, акти про надання послуг, рахунки фактури. В одноденний строк, з моменту підписання договору, ТОВ «Профі Хаус» зобов`язувалось надати позивачу доступ до системи для відправлення SMS-повідомлень.

Відповідно до змісту пункту 4 Договору, оплата послуг ТОВ «Профі Хаус» повинна здійснювати на підставі рахунків, що надаються товариством позивачу, у безготівковій формі на розрахунковий рахунок ТОВ «Профі Хаус».

Крім того, згідно вказаного Договору до обов`язків ТОВ «Профі Хаус» входило не лише надання контенту, а й послуги із розповсюдження SMS-повідомлень, зокрема, підпунктом 3.4.4 Договору передбачено право позивача отримувати від ТОВ «Профі Хаус інформацію про кількість та стан переданих для відправки SMS-повідомлень.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору, а також руху активів в процесі здійснення господарських операцій, позивачем надано суду копії наступних документів: Договір № GS-06/03 про надання послуг з SMS-розсилання, Додаток № 1 від 6 березня 2015 року до Договору № GS-06/03 від 6 березня 2015 року про вартість послуг виконавця, Акт здачі-приймання робіт за березень 2015 року від 31 березня 2015 року №56, Рахунок від 31 березня 2015 року № 56 на суму 1867123,44 грн, платіжні доручення та податкову накладну.

Однак, дослідивши вказані документи судами було встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання реальних наслідків за правочином, що укладався з ТОВ "Профі Хаус", оскільки у наданому позивачем Акті здачі-приймання робіт за березень 2015 року відсутнє детальне визначення переліку наданих послуг, способу їх виконання та витраченого часу, а також не зазначено, яким чином виконавця повідомлялось про отримувачів SMS-повідомлень, їх кількість та зміст.

Тобто, наявні в матеріалах справи Акт здачі-прийняття робіт за березень 2015 року (надання послуг) та Рахунок є узагальнюючими документами, які не розкривають змісту та обсягу наданих послуг, не дозволяють перевірити правильність формування ціни за послуги.

При цьому, матеріали справи не містять звітів, рекомендацій, систематичних добірок, довідкових матеріалів тощо, які б були складені за результатами виконання робіт (надання послуг) за укладеним договором та давали можливість встановити, ким виконано роботи (надано послуги), кількість залучених людей до виконання зобов`язань, витрачений час та порядок формування вартості робіт (послуг).

Позивачем також не надано документального підтвердження обґрунтування економічної та ділової доцільності придбання таких послуг, обґрунтування їх вартості, як не надано і підтвердження використання отриманих послуг в безпосередній господарській діяльності позивача.

Враховуючи встановлені під час розгляду даної справи обставини, а також ненадання позивачем документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в даному випадку надані позивачем під час перевірки та впродовж розгляду справи первинні документи не підтверджують реальності операцій, які зумовлювали б зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання (позивача).

Таким чином, позивачем під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод, що відповідно, свідчить про відсутність підстав до скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 квітня 2018 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2019 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал СМС" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 квітня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх