Справа № 822/5141/14
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5141/14

Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук М.Є.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

20 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Сушка О.О. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представника відповідача - Напорчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Держфінінспекції в Хмельницькій області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» за п.7-2 ст.36 Кодексу законів про працю України;

- скасувати наказ Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області №366-о від 12.11.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області;

- зобов`язати Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області;

- стягнути з Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення;

- стягнути з Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що положення абз.8 ч.1 ст.3, абз.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» не поширюються на посадових осіб підрозділів податкової міліції у областях, оскільки в системі органів виконавчої влади України відсутні територіальні органи податкової міліції, підрозділи податкової міліції не є самостійними органами, а лише структурними підрозділами, які діють у складі контролюючих органів. Зауважив, що відповідачем також не дотримано порядку звільнення, передбаченого Законом України «Про очищення влади» та Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади». Вважає, що звільнення з посади без зазначення підстав та доведеності конкретних фактів вчинюваних правопорушень призвело до порушення його конституційних прав та свобод, позбавлення права на працю та доступ до державної служби, а тому просив суд задовольнити адміністративний позов.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Апеляційна скарга обгрунтована аналогічними доводами, що були зазначені в позовній заяві.

Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено дату судового розгляду.

17 березня 2015 року провадження у справі зупинено до вирішення Конституційним судом України справи за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

На виконання Указів Президента України від 29.12.2017 року № 455/2017 "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах" та від 28.09.2018 року № 296/2018 "Про переведення суддів", на підставі розпорядження голови Вінницького апеляційного адміністративного суду, справи та заяви, що перебували в провадженні Вінницького апеляційного адміністративного суду передано до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2019 року, визначено судову колегію з розгляду даної справи у складі: головуючий суддя - Сторчак В.Ю., суддів Сушко О.О., Ватаманюк Р.В.

Враховуючи, що згадане конституційне провадження за конституційними поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону № 1682-VII, розглядається з 16 квітня 2015 року, на даний час справа залишається нерозглянутою, і це викликає сумнів у доцільності подальшого зупинення провадження у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність поновлення провадження у справі. В даному випадку колегія суддів врахувала позицію з даного питання, висловлену Верховним Судом у складі об"єднаної палати Касаційного адміністративного суду, у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №826/25204/15.

Таким чином, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року провадження у справі поновлено, та призначено апеляційний розгляд на 20 лютого 2020 року.

Позивач в судове засідання не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 303 КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про заміну неналежної сторони відповідача - Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області на належну - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Згідно ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Оскільки, станом на час прийняття даної постанови повноваження Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області здійснюються Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, наявні підстави для заміни відповідача - Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, його правонаступником - Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Враховуючи зазначене, колегія суддів протокольною ухвалою задовольнила клопотання представника відповідача про заміну відповідача - Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області на - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Заслухавши судду-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, надані в судовому засіданні письмові пояснення, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рапорту від 27.09.2011 року та подання ДПА у Хмельницькій області від 28.09.2011 року, наказом Державної податкової служби України від 04 жовтня 2011 року №152-0 полковника податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з податкової міліції у відставку (за віком).

Наказом Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області від 14.08.2014 №176-о «Про призначення ОСОБА_1 », позивача було призначено на посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Держфінінспекції в Хмельницькій області.

Наказом Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області від 12.11.2014 №366-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Держфінінспекції в Хмельницькій області 13.11.2014 з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», за п.7 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись зі звільненням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача. Зокрема, судом зазначено, що відповідно до ст.36 ч.1 п.7-2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є вимога, передбачена Законом України «Про очищення влади». Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 04.04.2008 по 04.10.2011 виконував обов`язки першого заступника начальника Управління податкової міліції ДПА в Хмельницькій області (термін обіймання зазначеної посади 3 роки 6 місяців, у тому числі в період з 25.02.2010 (дата визначена Законом) до 04.10.2011 1 рік 8 місяців, займана позивачем посада підпадає під дію положень ч.3 ст.1 та п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними, такими, що суперечать нормам матеріального права та обставинам справи. Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції та спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII), який визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено припинення трудового договору з підстав, визначених Законом України «Про очищення влади», згідно з частиною другою якої у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

За визначенням ч.1, 2 статті 1 Закону України «Про очищення влади» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Статтями 2, 3 Закону України «Про очищення влади» передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) та їх критерії.

Крім того, Законом України «Про очищення влади» та Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» № 563 від 16.10.2014 року передбачено проведення процедури перевірки та регламентовано порядок звільнення осіб, до яких застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 Закону.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 1025 затверджено План проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», згідно якого перевірка щодо посадових і службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування запланована на червень 2015 р. - грудень 2016 р.

Інша можливість звільнення осіб, до яких застосовується заборона, та процедура такого звільнення, регламентована частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, відповідно до якої, впродовж десяти днів з дня набрання чинності ним Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цш осіб звільняє иих осіб з посад.

Так, стаття 4 Закону України «Про очищення влади» передбачає подання керівнику власноруч написаних заяв особами, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону протягом десяти днів з дня початку проведення перевірки у відповідному органі. Підставами звільнення є неподання заяви у строк або подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону. В обох випадках звільнення відбувається не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви або після подання заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Крім того, відповідно до ст.36 ч.1 п.7-2 КЗпП України підставою припинення трудового договору є вимога, передбачена Законом України «Про очищення влади».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не вірно застосовуючи норми матеріального права, помилково дійшов висновку про обгрунтованість звільнення позивача з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Держфінінспекції в Хмельницькій області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», за п.7 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, суд першої інстанції, взявши до уваги те, що позивач працював в органах податкової міліції, в оскаржуваному рішенні зазначив, що частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

При цьому, в оскаржуваному рішенні судом вказано, що відповідно до запису у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 04.04.2008 по 04.10.2011 виконував обов`язки першого заступника начальника Управління податкової міліції ДПА в Хмельницькій області (термін обіймання зазначеної посади - 3 роки 6 місяців, у тому числі в період з 25.02.2010 (дата визначена Законом) до 04.10.2011 - 1 рік 8 місяців.

В той же час колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в даному випадку помилково дійшов висновку, що займана позивачем посада підпадає під дію положень ч.3 ст.1 та п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади».

Так, в матеріалах справи міститься копія аркушу трудової книжки ОСОБА_1 , з якої вбачається, що останній служив в органах податкової міліції безперервно у період з 04.04.2008 по 04.10.2011. При цьому, у трудовій книжці не конкретизовано, на яких саме посадах перебував позивач в органах податкової міліції у вказаний період.

Крім того необхідно врахувати, що оскаржуваним наказом позивач звільнений за п. 7-2 ч. 1 статті 36 Кодексу законів про працю України як такий, що обіймав посаду заступника начальника управління податкової міліції ДПА у Хмельницькій області у період, на який розповсюджується дія Закону України «Про очищення влади», тобто на підставі одного лише факту зайняття ним у минулому певної посади.

Колегія суддів вважає, що на момент звільнення позивача, у відповідача були відсутні достовірні докази поширення на нього заборони обіймати посади, передбачені Законом України «Про очищення влади» з наступних підстав.

Так, метою Закону України «Про очищення влади» є недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи, спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах верховенства права та законності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності та гарантування права на захист.

Виходячи з мети Закону, на думку колегії суддів, перш ніж застосувати до позивача передбачені у цьому Законі заходи відповідальності, відповідач зобов`язаний був встановити його особисту участь та довести вину у вчинені правопорушень, що сприяли узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони, протиправному порушенню прав і свобод людини.

Тобто, вина позивача повинна бути доведена у встановленому законом порядку та ґрунтуватися на належних та допустимих доказах, здобутих законним шляхом.

Відповідно до ч. 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Під час розгляду справи суду не було надано доказів вчинення конкретно позивачем зазначених вище правопорушень, проведення стосовно нього будь-яких службових розслідувань, не встановлено його особисту участь. Отже його вина у сприянні узурпації влади не встановлена.

Звільнивши позивача з посади лише з обставин зайняття ним у певний період окремо визначеної посади, застосувавши до нього міру колективної відповідальності лише за формальними ознаками, відповідач таким чином порушив норми Конституції України, яка має найвищу юридичну силу, та діяв не у спосіб, та не з метою, що встановлені Законом.

Парламентська Асамблея Ради Європи в п. 12 Резолюції № 1096 (1996) відзначила, що люстраційні або інші адміністративні заходи, які запроваджує держава, будуть сумісними з принципами демократичної та правової держави лише якщо дотримано критеріїв стосовно того, щоб принцип вини був індивідуальним, а не колективним, і мав бути встановленим у кожному конкретному випадку. Також зазначено, що повинні гарантуватися право на захист та презумпція невинуватості.

У п. 13 цієї ж Резолюції рекомендовано проводити такі заходи відповідно до Керівних принципів щодо забезпечення дотримання люстрацій ними законами та подібними адміністративними заходами вимог правової держави. Згідно з принципом 1 проведення люстрації має здійснюватися спеціально утвореною комісією у складі шанованих суспільством осіб, які пропонуються Главою держави та затверджуються Парламентом. Згідно з принципом 7 дискваліфікація особи не повинна перевищувати п`яти років, оскільки не слід недооцінювати можливості позитивних змін у ставленні та звичках осіб.

Натомість, у Законі України «Про очищення влади» термін обмежень на зайняття посад в органах влади складає 10 років, що означає для позивача неможливість обіймати посади державної служби за умов відсутності підтверджених обставин скоєних ним порушень законодавства, або сприяння іншим особам у вчиненні таких порушень, протягом 10 років.

Принцип 8 зазначених вище рекомендацій вказує, що тільки особи, які наказували вчиняти, або вчиняли серйозні порушення прав людини, або суттєво допомагали в їх учиненні, можуть бути дискваліфіковані.

Апеляційний суд звертає увагу, що згаданими вище висновками Парламентської Асамблеї Ради Європи користується Європейський суд з прав людини при розгляді справ з питань люстрації, наприклад, у справі «Матиєк проти Польщі», а застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні, тому такі висновки в обов`язковому порядку мають враховуватися під час розгляду справ.

Стандарти люстраційних заходів напрацьовані й Європейською комісією «За демократію через право» (Венеційська комісія) CDL-AD (2012)028 на запит Конституційного суду Македонії щодо люстраційного закону цієї країни зазначено, що вина повинна бути доведена в кожному конкретному випадку. Цей же висновок говорить про обов`язковість гарантування права на захист та презумпції невинуватості, а процедура щодо перевірки та процедура оскарження повинні регулюватися дуже детально з метою дотримання принципів верховенства права та належної правової процедури.

Також у висновку CDL-AD (2012)028 вказано, що найменування особи має публікуватися тільки після остаточного рішення з метою недопущення негативних наслідків публікації для репутації особи.

Отже, зазначеним підтверджується, що приймаючи оскаржуваний наказ про звільнення, відповідач не врахував основоположних принципів очищення влади, які розроблені міжнародними організаціями, тому застосування до позивача положень Закону України «Про очищення влади» є передчасним і не відповідає викладеним стандартам забезпечення прав людини при здійсненні люстраційних процесів.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-33цс14 у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, оскільки колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про безпідставність застосування до позивача положень Закону України «Про очищення влади», незастосування відповідачем жодного правового інструментарію для доведення його вини у діях, викорінення яких ставиться за мету у Законі, оскаржуваний наказ Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області №366-о від 12.11.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області є таким, що підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не надав належної правової оцінки обставинам справи та не дослідив в повній мірі законодавство, що регулює спірне питання, а тому прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. Дії відповідача у спірних правовідносинах з позивачем, на думку колегії суддів, не відповідали критеріям, визначним ч.2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 6 КАС України апеляційний суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, керуючись ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час вимушеного прогулу, визначений у розмірі, за правилами, закріпленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобов"язати Державну фінансову інспекцію в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, суд під час розгляду справи повинен об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, встановити дійсні факти, які мають значення для справи.

Підсумовуючи вказане апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та об єктивно дійсні обставини справи, не врахував вимоги законодавства та дійшов необгрунтованого, помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, таке рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області №366-о від 12.11.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Зобов"язати Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з дня вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду буде складена в повному обсязі 06 березня 2020 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Сушко О.О. Ватаманюк Р.В.