Справа № 1.380.2019.000403
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.000403 пров. № СК-857/4351/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Большакової О.О., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника позивача Петрик О.В.

представника відповідача Павлій І.Б.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення (головуючий суддя: Гулкевич І.З., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 24.01.2019 звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності; зобов`язати відповідача призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з установленням ІІІ групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області подати звіт про виконання рішення суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління Національної поліції у Львівській області про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 20.06.2018. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівський області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому буде прийняте рішення про виплату. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, 15.03.2019, подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених останнім у зв`язку з розглядом справи в розмірі 14000 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року, у задоволені заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення в адміністративній справі № 1.380.2019.000403 відмовлено.

Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така постановлена з порушенням норм процесуального права, мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справа в частині розподілу судових витрат, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким здійснити розподіл судових витрат між сторонами та покласти на Головне управління Національної поліції у Львівській області понесені позивачем судові витрати на професійну допомогу.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000, позивач надав договір про надання правничої допомоги від 29.01.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордера серія ЛВ № 071416, копія додатку 1 до договору про надання правової допомоги від 29.01.2018; копія розрахунку розміру правничої допомоги надану ОСОБА_1 у справі про призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності; копія акту виконаних робіт від 11.03.2019; копія рахунку-фактури №11-03/01; копія квитанції № ПН1733 від 11.03.2019. Таким чином, з поданих документів, можливо встановити в якій саме справі надавалася правнича допомога. Отже, висновки суду першої інстанції про відмову у розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними доказами в матеріалах справи.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2019, апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2020, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду 26.04.2019 скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача Павлій І.Б., 25.02.2020 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача Петрик О.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу скасувати.

Представник відповідача Павлій І.Б., у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відмовляючи в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в документах, які подані на підтвердження понесених судових витрат, не зазначено, в якій саме справі надана правова допомога, тобто відсутня прив`язка до конкретної адміністративної справи, а саме справи №1.380.2019.000403.

З цими висновками суду першої інстанції, не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до заяви про винесення додаткового рішення додано, зокрема: копію договору про надання правничої допомоги від 29.01.2018 укладеного між адвокатом Мелех Д.О. та Микитович Р.О., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордера серія ЛВ № 071416, копія додатку 1 до договору про надання правової допомоги від 29.01.2018, згідно якого, вартість послуг адвоката становить 2000 грн за годину надання правничої допомоги, вид надання допомоги та кількість годин затрачених адвокатом визначається Розрахунком розміру правничої допомоги; копія розрахунку розміру правничої допомоги надану ОСОБА_1 у справі про призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини; копія акту виконаних робіт від 11.03.2019; копія рахунку-фактури № 11-03/01 від 11.03.2019; копія квитанції № ПН1733 від 11.03.2019.

Так, відповідно до розрахунку розміру правничої допомоги наданої ОСОБА_1 у справі про призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини, надано наступні юридичні послуги, а саме: 1. Юридична консультація 31.07.2018, кількість годин 1, вартість 2000 грн, сума 2000 грн; 2. Підготовка до написання позовної заяви (збір доказів подання адвокатських запитів від 31.07.2018 та 14.08.2018, аналіз матеріалів та судової практики), кількість годин 4, вартість 2000 грн, сума 8000 грн; 3. Складення та написання позовної заяви від 21.01.2019 кількість годин 2, вартість 2000 грн, сума 4000 грн. Загальна сума склала 14000 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

З огляду на предмет розглядуваного спору, те, що справа є незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000 грн.

Щодо покликання суду першої інстанції, що в документах, які подані на підтвердження понесених судових витрат, не зазначено, в якій саме справі надана правова допомога, тобто відсутня прив`язка до конкретної адміністративної справи, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, в рахунку фактурі № 11-03/01 від 11.03.2019 вказано: «Оплата за надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 29.01.2018». Крім цього, така оплата здійснена відповідно до квитанції ПН1733 від 11.03.2019, в якій є дані про призначення платежу, зокрема: «Оплата за надання правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 29.01.2018, РАХ № 11-03/01 від 11.03.2019, від ОСОБА_1 ». Отже, проаналізувавши вказані документи, суд апеляційної інстанції вважає, що понесені витрати позивача на правову допомогу, були саме у розглядуваній справі про призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з захистом Батьківщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частково.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позову допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 252, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі № 1.380.2019.000403 скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (код ЄДРПОУ - 40108833) судові витрати, а саме, витрати понесені на професійну правничу допомогу у справі № 1.380.2019.000403 в розмірі 5000 грн.

У задоволені решти заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 05.03.2020.