Справа № 360/4412/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року справа №360/4412/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., представника позивача Дядько Г.П., представника відповідача Резнікової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі № 360/4412/19 (головуючий суддя І інстанції Свергун І.О., складене у повному обсязі 11 грудня 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № ,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 93 679,24 грн., застосованих за затримку понад 30 днів сплати податку на додану вартість у розмірі 468 396,20 грн. (а.с. 3-5 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі № 360/4412/19 відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с.252-256 т. 1).

Не погодившись із судовим рішенням, у грудні 2019 року Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 2-5 т.2).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань прийнято ГУ ДФС у Луганській області поза межами 1095 днів, тобто, без урахування положень пункту 102.1 статті 102 ПК України.

Зазначив, що враховуючи дати граничних строків сплати узгоджених зобов`язань, визначених позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за період листопад-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень травень 2012 року та за червень 2014 року, що свідчить про застосування штрафних санкцій поза межами строків давності, встановлених статтею 102 Податкового Кодексу України.

Крім того, позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що зарахування оплати 01 серпня 2017 року у сумі 8 415,85 грн. на погашення податкового боргу за податковою декларацією від 20 квітня 2016 року № та 05 жовтня 2017 року у сумі 2 202,95 грн. на погашення податкового боргу за податковою декларацією від 15 червня 2017 року № є протиправним, з посиланням на рішення по справі 812/617/17 та № 812/1802/17.

Від вищевказаної частини апеляційної скарги представник позивача відмовився у судовому засіданні 02 березня 2020 року.

24 лютого 2020 року до канцелярії суду надійшли доповнення до апеляційної скарги (а.с. 66-68 т. 2), в яких позивач також посилався на порушення пункту 102.1 статті 102 ПК України.

Крім того, позивач зазначив, що при розрахунку штрафних санкцій відповідач не врахував уточнюючу декларацію з податку на додану вартість, яка подана до контролюючого органу 21 квітня 2016 року.

Відтак, вважає, що штраф нарахований за сплату податкового боргу, який виник за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 20 квітня 2016 року у розмірі 18 227,59 грн. підлягає скасуванню а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційних скаргах (крім частини в якій він відмовився від доводів апеляційної скарги, поданою у грудні 2019 року), просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та уточнень на неї, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2020 року заміно відповідача по справі Головне управління ДФС у Луганській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» зареєстроване як юридична особа 20 квітня 1992 року, за № 1 000529, місцезнаходження: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Тепла, буд. 17, перебуває на обліку як платник податків у ДПІ в м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31 жовтня 2019 року (а.с. 106-110 т.1).

Головним державним ревізором - інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Лисичансько-Попаснянського управління ГУ ДФС у Луганській області Шнітко С.М. на підставі п.п. 19-1.1.1 та 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст.19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.1 п. 75.1 ст. 75, п. 76.1 та 76.3 ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку КП «Лисичанськтепломережа», податковий номер 13401321, з питань своєчасності сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року, за наслідками якої складено акт від 24 червня 2019 № 679/12-32-50-05/13401321 (а.с. 10 т.1).

Перевіркою встановлено, що в порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість протягом строків, встановлених п.п. 50.1 ст. 50, п.п. 57.3 ст. 57, п.п. 203.2 ст. 203 ПК України, КП «Лисичанськтепломережа» несвоєчасно сплачено податок на додану вартість у сумі 468396,20 грн. при затримці погашення боргу понад 30 днів за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у Луганській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № , яким за затримку понад 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 468396,20 грн. КП «Лисичанськтепломережа» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 93679,24 грн. (а.с. 6, 7-9 т.1).

За наслідками адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення (а.с. 11-12 т.1) рішенням ДФС України від 20 вересня 2019 року № 2610/6/99-00-08-05-05 скаргу КП «Лисичанськтепломережа» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с. 13-14 т. 1).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сплачені КП «Лисичанськтепломережа» із призначенням платежу «за рішенням суду», у зв`язку з наявністю податкового боргу зараховувалися контролюючим органом у рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення. Такі дії контролюючого органу повністю відповідають вимогам пункту 87.9 статті 87 ПК України, а доводи позивача про порушення відповідачем строку для застосування штрафної санкції не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Судом першої інстанції зазначено, що податкове повідомлення-рішення № прийнято контролюючим органом 12 липня 2019 року, тобто, протягом п`ятнадцяти робочих днів після вручення акта перевірки, іншими словами - з дотриманням строку, встановленого пунктом 86.8 статті 86 ПК України.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з липня 2017 року по жовтень 2017 року.

Порядок надання податкової декларації з ПДВ та строки розрахунків з бюджетом визначені статтею 203 ПК України. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 86.2 статті 86 ПК України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Стаття 203 ПК України визначає порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом.

Відповідно до пункту 203.2 цієї статті сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Щодо посилань апелянта на те, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань застосовано відповідачем поза межами строку 1095 днів, суд зазначає таке.

Постановами Луганського окружного адміністративного суду від 25.06.2012 у справі № 2а/1270/4474/2012, від 14.02.2012 у справі № 2а/1270/1188/2012, від 01.03.2011 у справі № 2а-1244/11/1270, від 27.09.2012 у справі № 2а/1270/7018/2012, від 30.05.2011 у справі № 2а-3842/11/1270, від 30.05.2011 у справі № 2а-3842/11/1270 стягнуто з КП «Лисичанськтепломережа» податковий борг та розстрочено сплату заборгованості з податку на додану вартість (арк. спр. 155-185 т.1). Так, згідно з підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинний на момент спірних правовідносин до набрання чинності Податковим кодексом України), у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов`язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів (як в даному випадку), наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, - у розмірі п`ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до приписів пункту 32.1 статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк.

Згідно пункту 32.2 статті 32 Податкового кодексу України зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки.

Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку (пункт 32.3 статті 32 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Таким чином, виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов`язаний із несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання протягом установленого строку.

Частиною 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження можуть звернутися до адміністративного суду першої інстанції (незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист) із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

В контексті спірних правовідносин процедура виконання судового рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами Податкового кодексу України (порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України)

Розстрочення є лише формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, яка може застосовуватись в тому числі і у процедурі примусового стягнення податкового боргу. Рішення суду про розстрочення сплати податкового боргу є лише процесуальним рішенням, що визначає спосіб виконання судового рішення про стягнення податкового боргу.

Постановлення такого рішення не змінює статус такої заборгованості - податковий борг - несплачена сума узгодженого (самостійно задекларованого) грошового зобов`язання, та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати такого і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.

Підсумовуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судове рішення про стягнення податкового боргу, яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України.

При цьому у даній справі суд зауважує, що розстрочення виконання судового рішення про стягнення податкового боргу приймалось судом за заявою платника податків, який усвідомлював, що ним було допущено податкове правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати самостійно узгоджених податкових зобов`язань.

Тобто позивач був обізнаний, що несплата податкових зобов`язань заподіює шкоду суспільним інтересам у вигляді несвоєчасного надходження до Бюджету узгоджених сум податкових зобов`язань, і така шкода є наслідком протиправної бездіяльності саме позивача, а отже втручання держави шляхом нарахування штрафних санкцій на такі суми податкового боргу є правомірним та передбачуваним для позивача, з огляду на встановлену відповідальність за несвоєчасне перерахування податкових зобов`язань, та не є надмірним з огляду на визначеність розміру такої відповідальності та правовідносин, що склались.

Вказана правова позиція вже була викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 812/8730/13-а (К/9901/4427/18), 05 листопада 2018 року у справі № 2а-9232/12/1670 (К/9901/782/18), 02 жовтня 2018 року у справі № 820/3543/19 (К/9901/645/17).

Відтак, посилання апелянта на застосування штрафних санкцій поза межами 1095 днів є незмістовним.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2016 року позивач направив звітну податкову декларацію за січень 2016 року № з від`ємним значенням ПДВ у розмірі 181 849, 00 грн., зарахувавши від`ємне значення ПДВ до складу податкового кредиту наступного періоду (а.с. 70-71 т.2).

При складанні податкової декларації за лютий 2016 року позивачем у рядку податкової декларації враховано було від`ємне значення ПДВ 181 849,00 грн. задекларованого у минулому періоді (січень 2016 року) у складі кредиту поточного періоду. Податкова декларація за лютий 2016 року надана до контролюючого органу 21 березня 2016 року № (а.с. 72-74 т.2).

20 квітня 2016 року позивачем направлено до контролюючого органу уточнений розрахунок податкового зобов`язання з ПДВ з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстраційний номер документа: ), яким були уточнені показники декларацій з податку на додану вартість за лютий 2016 року, у зв`язку з тим, що КП «Лисичанськтепломережа» при наявності податкового боргу не мало право зараховувати від`ємне значення ПДВ до складу податкового кредиту наступного періоду а мало право відносити від`ємне значення з ПДВ на погашення податкового боргу (а.с. 75-79 т.2).

21 квітня 2016 року позивачем направлено до контролюючого органу уточнений розрахунок податкового зобов`язання з ПДВ з виправленням самостійно виявлених помилок (реєстраційний номер документа: ), яким були уточнені показники декларацій з податку на додану вартість за січень 2016 року, зокрема рядки №№ 19, 19.1, 20, 21.

Опрацювавши лише уточнюючий розрахунок податкового зобов`язання з ПДВ 20 квітня 2016 року, відповідач дійшов висновку, що сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 20 квітня 2016 року складає у сумі 181 849, 00 грн.

При цьому, вказана сума, на думку відповідача, є узгодженою сумою грошового зобов`язання, яка несвоєчасно сплачена позивачем.

Представником відповідача вищевказане підтверджено в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та контролюючого органу, що сума ПДВ 181 849, 00 грн. є узгодженою сумою грошового зобов`язання, що спростовується поданням уточнюючого розрахунку податкового зобов`язання з ПДВ № 21 квітня 2016 року (яке не враховано Відповідачем) яким зменшуються податкові зобов`язання визначені в уточнюючому розрахунку податкового зобов`язанні ПДВ, № від 20 квітня 2016 року

Відтак, сума ПДВ 181 849 грн. на яку посилається податковий орган в акті перевірки не є узгодженою сум податкового зобов`язання.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щодо відсутності підстав для визнання узгодженим податковий борг по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у декларації № від 20 квітня 2016 року.

Відтак, штраф нарахований за сплату податкового боргу, який виник за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у декларації № від 20 квітня 2016 року у розмірі 18 227,59 грн. підлягає скасуванню.

В іншій частини спірне рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, інших доводів апеляційна скарга (та її уточнення) не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 317, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі № 360/4412/19 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі № 360/4412/19 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2019 року № в частині штрафної санкції у розмірі 18 227 грн. (вісімнадцять тисяч двісті двадцять сім гривень) 59 копійок.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 02 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова