Справа № 280/4276/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 лютого 2020 року 16 год. 57 хв.Справа № 280/4276/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участю секретаря судового засідання Серебрянникової О.А. та сторін

від позивача: адвокат Желтобрюхов В.В.,

від відповідача: Ванюшанік Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» (юридична адреса: 70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, буд. 21, )

до відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 17.07.2019 №, №,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» (далі по тексту позивач), до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 17.07.19 форма «В4»;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 17.07.19 форма «Р».

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків контролюючого органу, викладених в Акт №355/08-01-14-02/32090116 про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, відображення у бухгалтерському обліку при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), ТОВ «СВГ ПЛЮС» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (податковий номер ) з питань придбання та подальшої реалізації (використання у власній господарській діяльності) товарів (робіт/послуг). На думку позивача податкові повідомлення-рішення є необґрунтованим, протиправним, складеним з порушеннями чинного законодавства України та таким, що порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» як платника податків. Позивач зазначає, що фактично вся правова позиція відповідача, на думку позивача, ґрунтується на помилкових і суб`єктивних висновках про неможливість підтвердження факту реального здійснення господарської діяльності щодо постачання товарів та надання послуг між ТОВ «Простір» та ТОВ «Торговий Дім Автотранс-Ойл» (), ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), ТОВ «СВГ ПЛЮС» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (податковий номер ), ТОВ «Гросс Трейдінг» ().

Також зазначив, що реальність господарських операцій Позивача з його контрагентами підтверджується достатньою кількістю документів, які надавались відповідачу в ході перевірки. Документи складені за результатами проведених господарських операцій з дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 44, 201 ПК України, містять у собі всі необхідні відомості щодо змісту та обсягу проведених господарських операцій, які узгоджуються між собою. Отже, позивач вважає, що висновки відповідача про вчинення порушень податкового законодавства мають характер припущень та є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам, зроблені без належного дослідження всіх наявних документів та спростовуються наявними первинними документами, які оформлені відповідно до вимог законодавства. Позивач стверджує, що контролюючим органом під час перевірки не надано належної оцінки витратам та руху ТОВ «Простір», які підтверджуються наявними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, за період, оподаткування якого становить предмет спору по справі. З урахуванням наведеного позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про нереальність фінансово-господарських операцій з вказаним контрагентом є помилковими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню. Позивач просить суд позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

03.09.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 26.09.2019 об 16 год. 10 хв.

26.09.2019 представником відповідача через канцелярію суду (вх. №40031) подано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі наказу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Простір» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, відображення у бухгалтерському обліку при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), ТОВ «СВГ ПЛЮС» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (податковий номер ) з питань придбання та подальшої реалізації (використання у власній господарській діяльності) товарів (робіт/послуг)., за результатами якої складено акт №355/08-01-14-02/32090116 від 18.06.2019. Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Простір»:

- п.п. 14.1.36 п.п. 14.1 181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) ТОВ «ПРОСТІР» () занижено до сплати податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 376 198,00 грн, у т.ч. за відповідні податкові періоди:

- жовтень 2018 р. у сумі 72 130,00 грн;

- листопад 2018 р. у сумі 96 020,00 грн;

- грудень 2018 р. у сумі 208 048,00 грн.

-завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р. 19, р. 21 декларацій) на загальну суму 196 897,00 грн., у т.ч. по відповідним податковим періодам:

- серпень 2018 р. у сумі 108 750,00 грн;

- вересень 2018 р. у сумі 573 095,00 грн;

- жовтень 2018 р. у сумі 500 965,00 грн;

- листопад 2018 р. у сумі 404 945,00 грн;

- грудень 2018 р. у сумі 196 897,00 грн.

В ході перевірки встановлено, що операції по взаємовідносинах ТОВ «Простір» з контрагентами, наведеними в акті №355/08-01-14-02/32090116 від 18.06.2019, не мали реального характеру з чого випливає, що фактично витрати не понесені, а перевіркою встановлено документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку. Тому підприємством відображені правові взаємовідносини з вищевказаними суб`єктами господарювання без мети реального настання правових наслідків. Єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством податкової вигоди. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних документів за змістом пункту 44.1 ПК України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції. документи ТОВ «Простір» () з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), ТОВ «ЄВГ ПЛЮС» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) складено всупереч вимогам діючого законодавства України, а саме не підтверджують факт отримання скрапленого газу та обладнання, а встановлені порушення вимог податкового законодавства відповідають визначенню судової доктрини «Реальність господарських операцій», згідно якої наслідки для податкового обліку створюють лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Відповідні обставини свідчить про неможливість (нереальність) надання скрапленого газу та обладнання. В ході проведення перевірки та по її завершенню посадовими особами ТОН «Простір» () не надано жодних дозволів, які надають право па поводження з вибухонебезпечними засобами (речовинами). Також посилались на не отримання ТОВ «Простір» або його контрагентами в Управління патрульної поліції в Запорізькій області погодження маршрутів руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів та дозволів в органах Держпраці дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Первинні документи між ТОВ «Простір» () та ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (). ТОВ «ЄВГ ПЛЮЄ» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (індивідуально податковий номер ) складено всупереч вимогам діючого законодавства України, а саме внаслідок не підтвердження факту походження скрапленого газу та обладнання, а також при не доведенні фактичного здійснення господарської операції не мають правового значення для цілей оподаткування, відповідно, не можуть впливати на дані податкового обліку.

Ухвалою суду від 26.09.2019 зупинено провадження по справі для примирення сторін до 15 год. 00 хв 18.12.2019.

Ухвалою суду від 18.12.2019 поновлено підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання на 18.12.2019 о 15 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 18.12.2019 закрите підготовче провадження у справі, призначено судове засідання на 19.02.2020 об 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 18.12.2019 зупинене провадження по справі на час, необхідний сторонам для примирення, до 19.02.2020 о/об 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 19.02.2020 поновлено підготовче провадження, призначено судове засідання на 19.02.2020 о 16 год. 00 хв.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Вивчивши наявні у справі докази у їх сукупності, заслухавши учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 04.06.2019 по 10.06.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» () з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, відображення у бухгалтерському обліку при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), ТОВ «СВГ ПЛЮС» () та ФОП «РЕШОТКА С.П. (податковий номер ) з питань придбання та подальшої реалізації (використання у власній господарській діяльності) товарів (робіт/послуг)

За результами перевірки складений акт №355/08-01-14-02/32090116 від 18.06.2019. Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Простір» вимог п.п. 14.1.36 п.п. 14.1 181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а також завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р. 19, р. 21 декларацій).

За результатами перевірки на підставі Акту перевірки №355/08-01-14-02/32090116 від 18.06.2019 винесено податкові повідомлення-рішення № від 17.07.2019 форма В4, на загальну суму 196 897,00 грн, у тому числі за штрафними (фінансовим) санкціями; № від 17.07.2019 форма Р, на загальну суму 470 247,50 грн, у тому числі за штрафними (фінансовим) санкціями.

Судом з`ясовано, що спору стосовно числових показників первинної бухгалтерської документації, калькуляцій між сторонами немає.

Висновок контролюючого органу про порушення податкового законодавства ґрунтується на наявності податкової інформації про неможливість підтвердження реальності товарних операцій та простеження руху товару по ланцюгу придбання.

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджувалися, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наявність достатніх підставі для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У силу положень підпункту а пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування покупцем товарів/послуг сум податку, що відносяться до податкового кредиту, є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.2. ст. 44 Податкового кодексу України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування

Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні .

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення №88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні ).

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не спростовано представником відповідача, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Простір» до перевірки були надані.

Під час судового розгляду справи було встановлено наступне.

ТОВ «Простір» ( ) згідно наданих договорів від 31.08.2018 № 570/Г, від 03.09.2018 № 03-09-18/1 та від 07.09.2018 № 712, видаткових накладних та регістрів бухгалтерського обліку по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками та підрядниками» та 203 «Паливо» встановлено, що ТОВ «Простір» ( ) мало взаємовідносини з ТОВ «СВГ ПЛЮС» (), ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» () та ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) у яких здійснено придбання скрапленого газу у кількості 140,586 тн., у т.ч.:

1. ТОВ Полтава-Логістика придбано скрапленого газу у кількості 40,230 тн., а саме: скраплений газ код УКТ ЗЕД - 40,230 тн. або 73 919,86 літрів.

2. ТОВ СВГ Плюс придбано скрапленого газу у кількості 95,888 тн. або 182 159,12 літрів, а саме:

- газ скраплений код УКТ ЗЕД - 25,082 тн.;

- газ скраплений код УКТ ЗЕД - 6,400 тн.;

- газ скраплений код УКТ ЗЕД - 9,837 тн.;

- газ скраплений код УКТ ЗЕД - 54,569 тн.

3. ФОП ОСОБА_2 придбано скраплений газ у кількості 4,468 тн. або 8316 л., а саме: газ скраплений УКТ ЗЕД - 5253 л. та газ скраплений УКТ ЗЕД - 3063 л. або 4,468 тн.

Взаємовідносини між ТОВ «Простір» ( ) та ТОВ «СВГ ПЛЮС» (), ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» () та ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) відбувались на підставі наступних документів:

Взаємовідносин з ТОВ «СВГ ПЛЮС» () відбувались на підставі договору поставки (купівлі-продажу) нафтопродуктів, скрапленого газу пропан-бутан від 03.09.2018 № 03-09-18/1 укладено в м. Полтава між ТОВ «СВГ Плюс» (Продавець) в особі директора Лісовецької С.В., з одніє сторони, та ТОВ «Простір» (Покупець).

Перелік видаткових накладних по взаємовідносинах з ТОВ «СВГ ПЛЮС» (), наведено у додатку 4 до акту перевірки.

Відповідно до отриманої податкової інформації - відповіді на запит контролюючого органу до Регіонального сервісного центру МВС України у Запорізькій області (лист відповідь від № 31/8-1146) щодо надання інформації марки транспортного засобу (тип кузова), дати реєстрації та перереєстрації, назви суб`єкта господарської діяльності та коду ЄДРПОУ (ідентифікаційного номеру) його власника, відповідно до наступних державних номерів, а саме вантажний сідловий тягач-Е ДАФ FT 105.460 № НОМЕР_2 та вантажний сідловий тягач-Е ДАФ FT 105.460 № НОМЕР_3 отримано наявну інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів за даними параметрами, згідно якої не встановлено марки вищевказаних автомобілів та їх власників.

ТУ ДФС у Запорізькій області до ТОВ «Торговий Дім Автотранс-Ойл» () направлено лист від 18.06.2019 № 34311/10/08-01-14-02-08.

В бухгалтерському обліку ТОВ «Простір» () дана операція з ТОВ «СВГ ПЛЮС» () відображено наступними бухгалтерськими проводками:

Д-т 203 К-т 631 у сумі 1 958 238,33 грн;

Д-т 6441 К-т 631 у сумі 391 647,67 грн,

Д-т 631 К-т 311 у сумі 2 349 886,00 грн.

Станом на 31.12.2018 кредиторська заборгованість перед ТОВ «СВЕ ПЛЮС» () відсутня.

Взаємовідносини ТОВ «»Простір» з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» () відбувались на підставі договору постачання скрапленого газу від 31.08.2018 № 570/Г укладено в м. Полтава між ТОВ Полтава-Логістика (Постачальник) в особі заступника директора Батраченко Є.В. та ТОВ Простір (Покупець) в особі директора Грачова Є.В.

Перелік видаткових накладних по взаємовідносинах з ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» (), наведено у додатку 4 до акту перевірки.

Відповідно до отриманої податкової інформації відповіді на запит контролюючого органу до Регіонального сервісного центру МВС України у Запорізькій області (лист відповідь від № 31/8-1146) щодо надання інформації марки транспортного засобу (тип кузова), дати реєстрації та перереєстрації, назви суб`єкта господарської діяльності та коду ЄДРПОУ (ідентифікаційного номеру) його власника, відповідно до наступних державних номерів, а саме MAH НОМЕР_4 , MAH ВІ 7392 BE та MAH НОМЕР_5 отримано наявну інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів за даними параметрами, згідно якої встановлено марки вищевказаних автомобілів та їх власників, а саме ПП Компанія Надежда.

Доводи відповідача щодо не використання отриманого ТОВ «Простір» скрапленого газу спростовуються наданими позивачем первинними документами, що підтверджують фактичне використання скрапленого газу у власній господарській діяльності.

Взаємовідносини ТОВ «»Простір» з ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) відбуались на підставі договору поставки від 07.09.2018 № 712 укладено в м. Кривий Ріг між ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) та ТОВ Простір (Покупець) в особі директора Грачов Є.В.

Перелік видаткових накладних по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ), наведено у додатку 4 до акту перевірки.

Відповідно до отриманої податкової інформації відповіді на запит контролюючого органу до Регіонального сервісного центру МВС України у Запорізькій області (лист відповідь № 31/8-1146) щодо надання інформації марки транспортного засобу (тип кузова), дати реєстрації та перереєстрації, назви суб`єкта господарської діяльності та коду ЄДРПОУ (ідентифікаційного номеру) його власника, відповідно до наступних державних номерів, а саме ДАФ НОМЕР_6 та MAH АЕ I860 IP отримано наявну інформацію щодо зареєстрованих транспортних засобів за даними параметрами, згідно якої встановлено, що ДАФ НОМЕР_6 є власник ОСОБА_3 , а в ТТН зазначається перевізник ФОП ОСОБА_4 , стосовно МАН НОМЕР_7 IP власником є ОСОБА_2 .

Отримана контролюючим органом податкова інформація не спростовую фактичного виконання перевезення скрапленого газу на користь позивача.

У супровідному листі від 28.01.2019 № 01/01 посадовими особами ТОВ «Простір» () пояснено наступне, витяг з листа мовою оригіналу: «...В серпні та вересні 2018 року наше підприємство закуповувало газ скраплений для використання у власній господарській діяльності. Газ використовували для доведення зернових власного виробництва до відповідної якості власними силами для подальшої реалізації покупцям. ТОВ «Простір» заключне договір оренди на обладнання з ТОВ Гросс Трейдінг (копія договору додається) для здійснення сушіння зернових. В серпні, вересні, жовтні 2018 р. на підприємстві працювало - 14 чоловік із них - 8 чоловік виробничого персоналу. В бухгалтерському обліку, доведення зернових власного виробництва до відповідної якості власними силами, відображається в регістрах обліку по рахункам 631, 203 згідно вимогам П(С)БУ16 «Витрати».

Тобто, для доведення зернових власнового виробництва ТОВ «Простір» () орендував обладнання у ТОВ «ГРОСС ТРЕЙДІНГ» ().

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ГРОСС ТРЕЙДІНГ» () підтверджено наступними документами.

Договір оренди обладнання від 23.08.2018 № 01 укладено в м. Запоріжжя між ТОВ «Гросс Трейдінг» (Орендодавець), в особі директора Непічій А.М., та ТОВ «Простір» (Орендар) в особі директора Грачова Є.В.

Факт отримання позивачем у користування обладнання підтверджено Актом прийому передачі від 24.08.2018 № б/н до договору оренди обладнання № 01

Також договором оренди обладнання від 23.08.2018 № 03 укладено в м. Запоріжжя між ТОВ «Тросе Трейдінг» (Орендодавець), в особі директора Непічій А.М., та ТОВ «Простір» (Орендар) в особі директора Грачова Є.В.

Факт отримання позивачем у користування обладнання підтверджено Актом прийому передачі від 25.08.2018 № б/н до договору оренди обладнання № 03

Згідно частини 1 статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Позивач є суб`єктом господарювання та юридичною особою приватного права. Для Позивача не встановлено законом конкретного порядку і способу отримання доказів, зокрема отримання оригіналів документів від інших суб`єктів господарювання, способу листування. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати надані Позивачем ТТН такими, що не відповідають статті 74 КАС України.

Відповідачем документально не доведено, що контрагентів позивача знято з реєстрації як юридичних осіб або у них анульовані Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість - на день виписки та реєстрації податкових накладних за операціями з ТОВ «Простір». Тобто, відповідачем не спростовано, що контрагентами поривача виписані податкові накладні за реально здійсненими господарськими операціями, які призводили до фактичного руху активів позивача.

В свою чергу, твердження відповідача про відсутність факту реального здійснення позивачем господарських не підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту.

На підставі зазначених документів, суд приходить до висновку, що позивач в повному обсязі виконував вимоги ПК України та правомірно формував показники податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «СВГ ПЛЮС» (), ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» () та ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) по операціям, ППР за якими є предметом оскарження.

Вирішуючи, чи було дотримано позивачем вимоги податкового законодавства при формуванні спірної суми податкового кредиту за наслідками вказаних господарських операцій, суд виходив з наступного.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим резюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

На момент здійснення фінансово-господарської операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «Простір» та його контрагентами, останні були зареєстрований в установленому законом порядку, були платниками ПДВ, відповідні відомості містилися в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій та установ, реєстрі платників ПДВ на сайті Державної фіскальної служби України

Суд зазначає, що відсутності у контрагентів достатніх матеріальних, трудових чи будь-яких інших ресурсів, як і наявність або відсутність таких контрагентів за юридичною адресою, чи неможливість проведення у суб`єкта господарювання перевірки, не має своїм наслідком недійсність укладених ним правочинів чи слугувати доказом наявності у таких суб`єктів господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) (Постанова ВС від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17).

Суд зосереджує увагу на тому, що жодні негативні обставини, які мають місце у контрагентів позивача, не є підставою для позбавлення платника податку - Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки, як було встановлено судом, позивач виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованих трудових ресурсів тощо. В разі порушення контрагентами податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (Постанова ВС від12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а)

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише результатами проведених зустрічних звірок чи перевірок податкової звітності контрагентів, а також посиланнями на відсутність контрагента за податковою адресою та відсутністю в нього матеріальних та трудових ресурсів тощо, оскільки підприємство не позбавлено права залучати матеріально-технічні ресурси для здійснення господарської діяльності.

Отже, безпідставними є і посилання Відповідача на відсутність реального характеру господарських операцій та відсутність настання правових наслідків, обумовлених договором, укладеними між Позивачем та його контрагентами, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагента, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не є передумовою для визначення господарської компетенції останніх та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Посилання Відповідача на відсутність у Позивача об`єктивної можливості для виконання робіт з доведення зернових з використанням отриманих від його контрагентів основних засобів та пального у силу браку персоналу та відсутності зареєстрованих транспортних засобів судом відхиляються, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на даних аналізу податкової звітності контрагента Позивача і не підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами.

В свою чергу, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 12.06.2018 у справі № 826/11879/13-а (адмін. провадження № К/9901/4022/18) з цього приводу зазначив, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер

Укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, і може здійснюватися за договорами цивільно-правового характеру.

Суд також наголошує, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/або трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків чи умови для отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи визнання понесених витрат.

Крім того, чинним законодавством не передбачено кількісного показника щодо наявності трудових ресурсів, зареєстрованих власних основних фондів, виробничих потужностей, транспортних засобів, сировини та матеріалів, що була б достатньою для фізичної та технічної можливості виконання умов наведених договорів.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та беззаперечно спростовують факти поставки товару, його оприбуткування, засвідчені наведеними документами і поясненнями.

Фактично висновки відповідача про безтоварність (нереальність) розглядуваних фінансово-господарських операцій позивача та ТОВ «СВГ ПЛЮС» (), ТОВ «ПОЛТАВА-ЛОГІСТИКА» () та ФОП ОСОБА_1 (індивідуально податковий номер НОМЕР_1 ) ґрунтуються виключно на податковій інформації, отриманій з власних інформаційних джерел, та інформаційних джерел МВС України, де містяться твердження про неможливість здійснення контрагентами Позивача певних господарських операцій.

З цього приводу суд зазначає, що інформація про фіктивний характер діяльності контрагента, одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації; може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності розглядувані фінансово-господарські операції не відбулись.

Співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контрольно-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними (Постанова ВС від 27.02.2018 у справі № 811/2154/13-а).

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд також враховує висновок Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зроблений у постанові від 23.05.2018 у справі № 804853/14 - дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Це в однаковій мірі стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до існуючих інформаційних систем.

Отже, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов`язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури. Висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб, інформації АІС Податковий блок , а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Простір», як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності або податкової дисципліни, у разі якщо платниками податків були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

З огляду на норми Податкового кодексу України слід дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам, в сумі визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що реальність виконання договорів підтверджується належними первинними документами.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагентів.

Податковим органом не надано суду будь-яких доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються його контрагентом, або що самостійною діловою метою здійснення господарської операції було одержання позивачем підприємством податкової вигоди.

Таким чином, Суд зазначає, що наведені в Акті перевірки факти не дають підстав для висновку, що вчинені Позивачем господарські операції з контрагентами є не реальними, не відповідають дійсному економічному змісту, і вчинені з метою одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Судом під час судового розгляду встановлено, що всі господарські операції були проведені в межах цивільного, господарського та податкового законодавства. При укладанні договорів, зазначених в акті, сторонами були виконані необхідні умови, перераховані кошти, оформлені первинні документи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, зазначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування. При цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентами.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (Постанова ВС від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17).

Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту (Постанова ВС від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а).

Відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте це не означає, що суд зобов`язаний взяти на себе тягар доказування та проведення перевірки контрагентів позивача замість сторони у справі суб`єкта владних повноважень у відносинах з юридичною чи фізичною особою.

У зв`язку з цим суд констатує, що судом за результатами вчинених процесуальних дій у межах своєї компетенції не отримано, а відповідачем не надано жодного належного доказу фіктивності контрагентів позивача , або ж доказів того, що фінансово-господарські операції позивача з вказаними контрагентами були направлені на отримання незаконної податкової вигоди.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим вважається, що дії платника, які мають результатами отримання податкової вигоди, є економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності, - достовірними.

Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Обов`язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття податковим органом оспорюваного податкового повідомлення-рішення, покладено на такий орган, як це передбачено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв`язку з цим, при вирішенні в адміністративному суді спору податковим органом мають бути представлені суду докази необґрунтованого виникнення у платника податкової вигоди. Ці докази, як і докази, подані платником, підлягають дослідженню у судовому засіданні у їх сукупності та взаємозв`язку згідно з вимогами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд враховує також і те, що відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з`ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентом позивача господарських операцій.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентами є формальними та необ`єктивними, оскільки грунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов`язань та податкового кредиту.

З урахуванням викладеного та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та контрагентами правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов`язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

За таких обставин, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 17.07.2019 форма «В4»; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2019 форма «Р» є протиправними та підлягають скасуванню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак не довів правомірності своїх рішень.

Водночас позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів та їх використання у власній господарській діяльності.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, зважаючи на те, що суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено його недобросовісності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірім 1007,18 грн, що підтверджується платіжним дорученням №578 від 20.08.2019.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» (юридична адреса: 70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, буд. 21, ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 17.07.2019 №, № - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 17.07.19 форма «В4», прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 17.07.19 форма «Р», яке прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Простір» (юридична адреса: 70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, буд. 21, ) судовий збір у розмірі 10007 (десять тисяч сім) грн 18 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписане суддею 02.03.2020.

Суддя Р.В. Сацький