Справа № 824/1153/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1153/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір В.О.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

25 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: ОСОБА_1 ;

відповідача: ОСОБА_2 -Негрич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у визначенні розміру недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 із врахуванням здійснених нарахувань та індексації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути запит приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталії ОСОБА_5 , за наслідками чого сформувати та направити приватному нотаріусу Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) для включення до складу спадщини ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку із врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_4 без обмеження будь-яким строком та із врахуванням індексації.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки на час відкриття спадщини спадкодавцю ОСОБА_4 не були нараховані та не належали пенсійні виплати які би включалися до складу спадщини, тобто не набув права на пенсійні виплати, то в розумінні ст. 1227 ЦК України не може належати спадкодавцю, а тому не може передаватись членам сім`ї чи входити до складу спадщини. Отже, ОСОБА_3 як член сім`ї або спадкоємець, не має право на отримання зазначених виплат.

10.02.2020 року представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В судовому засіданні відповідач вимоги апеляційної скарги підтримв в повному обсязі та просив її задовольнити.

Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 10.12.2014 року на підставі його заяви взято на облік Управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для отримання пенсії за віком як особу, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про що видано довідку № НОМЕР_2 .

Розпорядженням від 17.12.2014 року за №10104 ОСОБА_4 призначено пенсію щомісячно в сумі 4 421,60 грн.

На підставі розпорядження від 23.12.2014 року за №807677 ОСОБА_4 призначено пенсію щомісячно в сумі 4 450,07 грн.

Згідно з розпорядженням ГУПФУ в Чернівецькій області від 22.06.2016 року №525 виплату пенсії ОСОБА_4 призупинено з 01.07.2016 року у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання.

Згідно з витягом №2 від 29.07.2016 року Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам на запит ГУПФУ в Чернівецькій області відмовлено ОСОБА_4 у відновленні пенсії, у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання, оскільки встановлено, що останній за вказаною адресою у м.Чернівці з червня 2016 року не проживав.

Згідно листа Управління соціального захисту населення Садгірського району Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради від 25.09.2017 року №3215 ГУПФУ в Чернівецькій області повідомлено, що ОСОБА_4 скасовано дію довідки № про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, про що внесені дані до ЄІБДПВПО (Єдина інформаційна база даних про внутрішньо переміщених осіб).

Розпорядженням від 09.08.2016 року за №807677 було здійснено перерахунок пенсії та призначено таку в розмірі 4551,43 грн.

Розпорядженням від 08.11.2017 року за №807677 здійснено перерахунок пенсії та призначено її в розмірі 10 740,00 грн.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 04.06.2019 року Серія 1-МИ № НОМЕР_3 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 04.06.2019 року №2.

Позивач - ОСОБА_3 , являючись онукою померлого, 25.06.2019 року на підставі разового доручення Головного управління ПФУ у Чернівецькій області за №77/610 отримала допомогу на поховання померлого ОСОБА_4 у розмірі 22581,86 грн. В дорученні зазначено, що виплата пенсії здійснювалася в розмірі 11 290,93 грн.

Для оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , позивач 04.07.2019 року звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н.М. із заявою про оформлення права на спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.07.2019 року №56745541.

Приватний нотаріус Лірниченко Н.М. 15.07.2019 року направила до пенсійного органу запит про надання довідки щодо недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , у якому зазначено, що нею заведена спадкова справа після смерті останнього.

У відповіді на запит нотаріуса від 09.08.2019 року ГУПФУ в Чернівецькій області повідомило, що виплата пенсії ОСОБА_4 , була припинена у зв`язку із відсутністю його за фактичним місцем перебування та вказано, що пенсію йому виплачено по червень 2016 року включно в повному обсязі, сум нарахованої та невиплаченої пенсії немає.

На думку позивача, з матеріалів пенсійної справи її померлого діда видно, що пенсія останньому нараховувалася та призначалася, але не виплачувалася. У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідачем неправомірно не було надано нотаріусу інформацію щодо нарахованої пенсії ОСОБА_4 . З указаних підстав позивач, посилаючись на те, що у нотаріуса відсутні підстави для видачі їй Свідоцтва про право на спадщину на суму пенсії, яка належала ОСОБА_4 , але не була ним одержана за життя, звернулась до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Положеннями статті 8 вищевказаного Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В силу ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Згідно частини 1 статті 52 Закону № 1058-IV, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 52 Закону № 1058-IV, члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

В силу статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно абзацу 2 п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок № 22-1), заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Нормами абзацу 5 п. 17 Порядку № 22-1 передбачено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

В силу приписів абзацу 4 пункту 2.26 Порядку № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

В силу частини 1 статті 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 станом на 16.10.2019 року є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з відмовою у визначений законодавством термін на її користь спадкоємців першої черги за законом.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом, має право на недоотриману спадкодавцем за життя суму пенсії.

Колегія суддів критично оцінює посилання відповідача на те, що виплату пенсію ОСОБА_4 припинено у зв`язку із не підтвердженням фактичного місця проживання, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.7 Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Вказані положення кореспондуються із приписами постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637, пунктом 1 якої визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Разом з цим, згідно із п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 (в редакції Постанови КМ №352 від 08.06.2016 року) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20.06.2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно до ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.7.1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені ч.1 ст.49 Закону України "Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, якою передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, підстава, яку зазначив відповідач у своєму рішенні щодо припинення виплати позивачу пенсії, а саме, інформація про відсутність за місцем проживання або скасування довідки про взяття на облік як ВПО не є підставою для припинення виплати пенсії.

Інших обставин, передбачених законом, на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії відповідач не навів.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, що позивачу до дня його смерті пенсія була нарахована, однак не виплачена з вини органу Пенсійного фонду.

Вказане підтверджується численними перерахунками розміру пенсії ОСОБА_4 , які містяться в матеріалах пенсійної справи.

Крім того, протягом періоду з моменту припинення її виплати до 04.09.2019 року розмір пенсії померлого неодноразово збільшувався.

Таким чином, суми пенсії нараховані ОСОБА_4 та невиплачені з вини відповідача є його власністю, та в силу наведених вище положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про пенсійне забезпечення" входять до складу його спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач на запит приватного нотаріуса Лірниченко Н.М. повинен був визначити розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_4 , з врахуванням здійснених нарахувань та з урахуванням індексації, а відтак позов в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні такого нарахування є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи та заперечення апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 року №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Преамбулою Закону №1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому, згідно з преамбулою Закону №1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону №1706-VII).

Отже, ураховуючи наведені положення Закону №1706-VII, колегія суддів вважає, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону №1058-IV.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у зразковій справі №805/402/18.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 березня 2020 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.