Справа № 640/10521/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ № 640/10521/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер»
ДоГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» (далі-позивач/ТОВ «Грейн Пауер») звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі-відповідач/ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 р. № , № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.07.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 13.08.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 13.08.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 19.02.2019 р. № 65/1-26-15-14-03-02/40427580 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції.

Відповідач в письмовому відзиві на позов підтримав висновки актів перевірки та вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

За клопотанням сторін, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Грейн Пауер» (код 40427580) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 15.04.2016 р. по 30.09.2018 р., валютного - за період з 15.04.2016 р. по 30.09.2018 р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 15.04.2016 р. по 30.09.2018 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема:

п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за період з 15.04.2016 р. по 30.09.2018 р. на суму 1 430 698,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на суму 901 305,00 грн. та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується д складу податкового кредиту наступного звітного періоду станом на 30.09.2018 р. на суму 529 392 грн.;

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 430 697,00 грн.

За результатами перевірки складено акт від 19.02.2019 р. № 65/1-26-15-14-03-02/40427580 та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 15.03.2019 р. № , яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість - за основним платежем в розмірі 901 305,00 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 225 326,00 грн.;

від 15.03.2019 р. № , яким розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 529 392,00 грн.;

від 15.03.2019 р. № , яким попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування на суму ПДВ 1 430 697,00 грн. та застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 715 349, 00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1 430 697,00 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податковий кодекс України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податковий кодекс України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 Податковий кодекс України).

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 Податковий кодекс України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податковий кодекс України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг («а» п.198.1 ст.198 Податковий кодекс України).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 Податковий кодекс України).

При цьому, податковий кредит в силу приписів п.198.3 ст.198 Податковий кодекс України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податковий кодекс України).

Згідно п.201.1 ст.201 Податковий кодекс України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст.201 Податковий кодекс України).

З огляду на приписи положень пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, суд наголошує, що обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, основним видом господарської діяльності позивача за КВЕД (46.21) є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.

Перевіркою встановлено, що у перевіряємий період позивач здійснював реалізацію зерна (пшениця, ячмінь та кукурудза) та здійснював списання товару у зв`язку з убутком зерна (природніми втратами) під час транспортування та зберігання зерна.

Так, вказані списання зерна були віднесені до складу інших витрат операційної діяльності (Д-т 93, 947 К-т 281) та оформлювались первинним документами у вигляду актів списання.

Відповідно до пункту 1.13. розділу VIII інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах» (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин до 21.05.2017 р.), списання убутку за формулою (4) може проводитися тільки в розмірі не більше 0,2%. Списання втрат понад 0,2 % може бути проведено тільки з дозволу керівника підприємства та згідно з висновком комісії із зачистки партій зерна і продукції. За партіями зерна, що не підлягали доопрацюванню чи переміщенням механізмами в процесі зберігання, списання за рахунок зниження смітної домішки не допускається.

Згідно пункту 1.14. розділу VIII інструкції «Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах», природний убуток зерна при зберіганні розраховується згідно з нормами природного убутку, затвердженими постановою Державного комітету СРСР по матеріально-технічному забезпеченню від 07.01.86 N4 (v0004400-86) та введеними в дію наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР від 28.01.86 N 23 (v0023400-86) «Об утверждениии норм естественной убыли зерна, продуктов его переработки, семян трав, кормов травяных, искусственно высушенных и семян масличных культур при хранении на предприятиях системы Министерства хлебопродуктов СССР».

Разом з цим, в рамках проведення дерегуляції 23.11.2016 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1066 «Про визнання деяких актів Української РСР такими, що втратили чинність, та актів Союзу РСР такими, що не застосовуються на території України», якою скасовано зокрема постанову Держпостачу СРСР від 18 грудня 1987 р. N 152 «Норми природного убутку зерна під час перевезення у вагонах-зерновозах», постанову Держпостачу СРСР від 31 січня 1985 р. N 12 «Про затвердження норм природного убутку окремих видів сільськогосподарської продукції при зберіганні та транспортуванні» та наказ Міністерства хлібопродуктів СРСР від 28 січня 1986 р. N 23 «Про затвердження норм природного убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав`яних, штучно висушених, та насіння олійних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СРСР».

Так, за наслідками скасування основних актів, які визначали природній убуток зерна, залишились чинними наступні нормативно-правові акти, які регулюють норми природного убутку зерна при транспортування залізничним транспортом, автомобільним транспортом та при зберіганні, а саме: «Правила видачі вантажів», затверджена наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, Норми природнього убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав`яних, штучно висушених, та насіння олійних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СРСР, затверджені постановою Держпостачу СРСР 07.01.1986 р. № 4 «Про затвердження норм природнього убутку зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів трав`яних, штучно висушених, та насіння олійних культур при зберіганні на підприємствах системи Міністерства хлібопродуктів СРСР, затверджені постановою Держпостачу СРСР» та норми природнього убутку окремих видів вантажів при перевезенні автомобільним транспортом, затверджені постановою Держпостачу СРСР 02.06.1986 р. № 63.

Відтак, необґрунтованими є доводи контролюючого органу, що нормативні акти, котрі визначали норми природнього убутку зерна скасовані, у зв`язку із чим товариство при визначенні зазначених норм користувалось виключно своїм внутрішнім наказом та не мало право самостійно визначати нормативи природніх втрат.

Разом з цим, суд звертає увагу, що втрати товарів у процесі зберігання/транспортування є об`єктивно існуючими природніми та невідворотними процесами, що знаходяться поза межами контролю та впливу підприємства і є невід`ємною частиною господарської діяльності, а, у разі, якщо контролюючий орган стверджує про списання ТОВ «Промінь Галичина» зернових поза межами норм природного убутку то він мав би у акті перевірки довести понаднормове списання, яке провів сільгоспвиробник, визначивши кількісні показники у відсотковому співвідношенні, не по партії товару, а по кожній конкретно вирощеній культурі за маркетинговий період.

Маркетинговий період - це період, який розпочинається з місяця, у якому починає поставлятися окремий вид продукції рослинництва відповідного врожаю, та закінчується останнім числом місяця, що передує місяцю, в якому починає поставлятися такий самий вид продукції рослинництва наступного врожаю. Для інших видів сільськогосподарської продукції маркетинговий період дорівнює одному бюджетному року (ст.2 ЗУ Про державну підтримку сільського господарства України).

Отже, зазначаючи в Акті перевірки про списання понад норми природного убутку, перевіряючими не зазначено самої норми та нормативно-правового акту, котрий визначає її розмір.

Відтак, суд погоджується з позицією позивача, що при списанні товарів в межах норм природного убутку (при зберіганні, транспортуванні, перевалці) податкові зобов`язання з ПДВ не враховуються, а при списанні товарів понад норм природного убутку позивач нараховує «даткові зобов`язання з ПДВ».

Отже, у разі списання втрат, що виникли в процесі закупівлі, транспортування та зберігання продукції, у межах норм її природного убутку, та якщо під час придбання такої продукції суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, податкові зобов`язання з ПДВ не нараховуються, а податковий кредит не коригується за умови, що вартість такої продукції включається до вартості іншої продукції, що реалізується підприємством.

Суд зазначає, що відходи не можуть бути використані або реалізовані у виробничому процесі, вони вважаються безповоротними і відносяться на собівартість виготовленої продукції. Активом безповоротні відходи не визнаються

Таким чином, податковий орган, донараховуючи податок на додану вартість від безповоротних відходів, списаних в межах норм та вартість якого включена до вартості готової продукції, фактично двічі оподатковує одну і ту ж операцію, тобто застосовує подвійне оподаткування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 р. № та № та наявності правових підстав для їх скасування.

В частині податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 р. № , суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, зокрема, за формою «ПН» - у разі виявлення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкових накладних, передбачених пунктом 201.1 статті 201 Кодексу, та/або необхідності складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї у випадках, передбачених Кодексом.

Згідно з абзацом 2 пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Таким чином, у разі встановлення відсутності реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних, незалежно від змісту проведеної операції, контролюючий орган виносить податкове повідомлення-рішення форми «ПН», яким попереджає про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні у строк, визначений пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України.

Проте, суд зазначає, що у позивача був відсутній обов`язок щодо нарахування податкових зобов`язань на суму сформованого податкового кредиту та складення і, відповідно, реєстрації податкових накладних, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 р. № та наявності правових підстав для його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд доходить висновку, що відповідачем не доведена правомірність своїх рішень, у зв`язку із чим адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 15.03.2019 р. № , № , № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грейн Пауер» (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) судові витрати в сумі 19 210, грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко