Справа № 160/1544/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року Справа № 160/1544/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року № 686-17-1 (форми "Ф");
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року № 686-17 (форми "Ф");
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29.06.2016 року № 1052-13 (форми "Ф").
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки винесені відповідачем без врахування вимог п. п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4, ст. 12, ст. 267 Податкового кодексу України та ст. 58 Конституції України. Вважає, що транспортний податок за 2015 рік не повинен нараховуватись, оскільки є місцевим податком, який встановлюється рішенням місцевої ради з дотриманням певного порядку, отже, контролюючий органу вповноважений нараховувати та стягувати транспортний збір не раніше 2016 року, а тому позивач позбавлений обов`язку сплачувати транспортний податок за 2015 рік. Таким чином, позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року № 686-17-1 (форми "Ф") та від 08.06.2015 року № 686-17 (форми "Ф"), є протиправними та підлягають скасуванню. Окрім того, позивач зазначає, що вартість легкового автомобіля INFINITI QX70, з об`ємом двигуна 3696 куб. см., 2013 року випуску, тип пального - бензин, номер кузова НОМЕР_2 , що перебував у власності позивача у 2016 році, є меншою від середньоринкової вартість автомобілів, вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто менше, ніж 1033500, 00 грн. Тому, податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 1052-13, винесене ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
28.02.2020 року до суду від Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає, що адміністративний позов необхідно залишити без розгляду, оскільки строк позовної давності для звернення до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень сплив. Також зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.06.2015р. № 686-17-1, № 686-17 прийняті на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, а отже, відсутні підстави для їх скасування. Щодо нарахування транспортного податку за 2016 рік, відповідач звертає увагу, що середньоринкова вартість транспортного засобу, що належить на праві власності позивачеві, на момент винесення оскаржуваного повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 1052-13 (форми "Ф") перевищувала 1033500,00 грн. тобто 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.
Дослідивши матеріали, суд встановив такі обставини справи.
У 2015 році у власності ОСОБА_1 перебував легковий автомобіль PORSCHE CAYENNE, з об`ємом двигуна 4806 куб. см, 2013 року випуску, тип пального бензин, номер кузова НОМЕР_3 .
Вказаний автомобіль відчужено на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7243/03/1242/2016 від 26.05.2016 року.
Окрім того, у власності позивача перебував легковий автомобіль INFINITI QX70 , з об`ємом двигуна 3696 куб. см, 2013 року випуску, тип пального - бензин, номер кузова НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль придбано позивачем на підставі Договору № АТ 000000179 від 03.04.2014 року.
ОСОБА_1 дізналася про наявність податкового боргу з транспортного податку з листа Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 18.11.2019 року № 13/15-34 «Щодо погашення податкового боргу».
У зв`язку з цим, адвокат позивача звернувся на адресу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області з адвокатським запитом від 10.01.2020 року щодо винесення податкових повідомлень-рішень по транспортному податку ОСОБА_1 .
Листом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2020 року № 4533/10/04-36-33-01-09 «Про надання інформації» повідомлено, що відповідно до листа Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Бабушкінського, Жовтневого та Кіровського районів м. Дніпропетровськ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 31.03.2015 року № 14/1203-1063, у власності громадянки ОСОБА_1 в 2015 році перебували легкові автомобілі: INFINITI QX70 , з об`ємом двигуна 3696 куб. см., 2013 року випуску, тип пального - бензин, та PORSCHE CAYENNE, з об`ємом двигуна 4806 куб. см., 2013 року випуску, тип пального бензин.
Згідно з наявною інформацією в базі даних ДПС України в 2016 році - об`єктом оподаткування транспортним податком обліковувався легковий автомобіль INFINITI QX70 , з об`ємом двигуна 3696 куб. см., 2013 року випуску, тип пального - бензин.
Судом встановлено, що до вказаного листа додані копії спірних податкових повідомлень рішень від 08.06.2015 року № 686-17-1 та № 686-17, від 29.06.2016 року № 1052-13.
Позивач не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулась до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1.1. Податкового кодексу України (далі - ПК України), Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Законом України від 28.12.2014р. № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" передбачено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в тому числі в частині транспортного податку).
Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу, є об`єктами оподаткування.
Згідно з п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень - рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об`єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.
Суд зазначає, що вказана норма Податкового кодексу України введена в дію з 01 січня 2015 року.
Так, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015р., власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об`ємом більше 3000 куб. см, є платниками транспортного податку.
Разом з тим, надаючи правову оцінку законності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 Податкового кодексу). Разом з тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.
У ст. 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п. п. 10.1.1), що складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.
Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.
Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.
Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.
Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Відтак, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.
Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.
Так, відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п. п. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п. п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України).
Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 ПК України).
При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Таким чином, місцеві ради згідно з ПК України мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Судом встановлено, що транспортний податок у м. Дніпропетровську встановлювався рішенням Дніпропетровської міської ради № 7/60 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 р. № 5/6 "Про місцеві податки і збори на території міста" від 28.01.2015 року.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Таким чином, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Дніпропетровську, є 2016 рік.
З огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок) відповідно до норми п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, прийняте рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 "Про місцеві податки і збори на території міста" від 28.01.2015", яким встановлений на території м. Дніпропетровська новий податок на майно - транспортний податок, не могло бути застосовано в 2015 році, оскільки, плановим періодом для застосування цього рішення, є 2016 рік.
В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" у 2015 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання державного органу в мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом» та держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». При цьому, така концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи втручання мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (рішення «Щокін проти України» пункти 50, 51; «Сєрков проти України» пункти 33, 34).
Тобто Європейським судом з прав людини неодноразово наголошувалося у своїх рішеннях, що введене державою законодавство, на підставі якого відбувається втручання у мирне володіння майном, має бути чітким, зрозумілим та передбачуваним для громадян, що також підтверджує обґрунтованість висновку щодо неможливості збігу у часі періоду опублікування рішення про встановлення податку та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок).
Зважаючи на викладене, суд робить висновок, що податкові повідомлення рішення від 08.06.2015 року № 686-17-1 та № 686-17, винесені ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУДФС у Дніпропетровській області, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Щодо нарахування транспортного податку за 2016 рік суд зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. № 909-VIII внесено зміни до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, які були чинними в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.
Згідно з абз. 1 п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Станом на 01.01.2016 р. мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378 грн. (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII).
Отже, суд зазначає, що платником транспортного податку за базовий податковий період 2016 рік є власник легкового автомобіля, середньоринкова вартість якого становить понад 1033500 грн. (1378,00 грн. х 750) та з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз. 2 п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.)).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016р. № 66, відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного акта індивідуальної дії) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною в пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013р. № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.
Згідно з п. 3 Методики джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля, є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).
Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 р. № 403, встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цнх (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн ціна нового транспортного засобу в Україні; Г коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації, згідно з додатком 1; Гк коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу, згідно з додатком 2.
Відповідно до п. 13 Методики Мінекономрозвитку, відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 р. № 66, розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньо ринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (пункт 14 Методики).
На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з додатком 1 та додатком 2 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 р. № 66, впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів. При цьому, технічний стан автомобіля відповідно до Методики не впливає на обрахунок середньо ринкової вартості автомобіля.
Як вже встановлено судом, у 2016 році у власності позивача перебував легковий автомобіль INFINITI QX70 , з об`ємом двигуна 3696 куб. см., 2013 року випуску, тип пального - бензин, номер кузова НОМЕР_2 . Зазначений автомобіль було придбано позивачем на підставі Договору № АТ 000000179 від 03.04.2014 року.
Суд зауважує, що під час розгляду справи судом встановлено, що податковим органом при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не було зроблено відповідний розрахунок для визначення вартості автомобіля позивача, вказаний розрахунок не було долучено до матеріалів справи, таким чином, у суду відсутні підстави для беззаперечного висновку, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення контролюючий орган правомірно відніс легковий автомобіль, зареєстрований за позивачем, до об`єкту оподаткування, оскільки, прийняв його за відсутності розрахунку середньоринкової вартості автомобіля, який є обов`язковим для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Натомість, позивачем доведено, що вартість транспортного засобу на момент придбання у 2014 році складала 711150 грн., що підтверджується квитанцією № П891792 від 04.04.2014 року, видатковою накладною № 124 від 05.04.2014 року, Актом прийому-передачі товару до Договору купівлі-продажу № АТ 000000179 від 03.04.2014 року, копії яких містяться в матеріалах справи.
Отже, вартість легкового автомобіля INFINITI QX70, з об`ємом двигуна 3696 куб. см., 2013 року випуску, тип пального - бензин, номер кузова НОМЕР_2 , що перебував у власності позивача у 2016 році, є меншою від середньоринкової вартість автомобілів, вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року тобто менше, ніж 1033500 грн.
Так, суд робить висновок, що податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 1052-13, винесене ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.
Нормою, що регулює питання застосування строків звернення до адміністративного суду з позовами про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень є приписи п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, у відповідності до якого з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
Статтею 102 ПК України передбачено строк давності тривалістю 1095 днів. За таких обставин строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено.
Положеннями ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; та з`ясування причин пропуску цього строку.
Як встановлено з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлені відповідачем на адресу позивача та повернуті на адресу відповідача, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Натомість, визначені позивачем, в обґрунтування позовних вимог, обставини полягають в тому, що позивач дізналася про наявність податкового боргу з транспортного податку з листа Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 18.11.2019 року № 13/15-34 «Щодо погашення податкового боргу», у зв`язку з чим, адвокат позивача звернувся на адресу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач) з адвокатським запитом від 10.01.2020 року щодо винесення податкових повідомлень-рішень по транспортному податку ОСОБА_1 .
Так, до Листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2020 року № 4533/10/04-36-33-01-09 «Про надання інформації», копія якого міститься в матеріалах справи, додані копії спірних податкових повідомлень рішень від 08.06.2015 року № 686-17-1 та № 686-17, від 29.06.2016 року № 1052-13.
Оскільки адвокат позивача отримав листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.01.2020 року № 4533/10/04-36-33-01-09 «Про надання інформації» разом з копіями оскаржуваних податкових повідомлень-рішень 25.01.2020 року, то перебіг строку звернення до суду з вимогою щодо протиправності податкових повідомлень-рішень починається з дня отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - 25.01.2020 року.
Таким чином, беручи до уваги те, що саме 25.01.2020 року позивач дізналась про порушення своїх прав, за захистом яких звернулась до суду, подання до суду адміністративного позову 10.02.2020 року свідчить про дотримання встановленого пунктом 56.18 статті 56 ПК України 1095-денного строку на судове оскарження рішення контролюючого органу, що, у свою чергу, спростовує наявність обставин, які можуть бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх рішень. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, суд робить висновок, що податкові повідомлення-рішення від 08.06.2015 року № 686-17-1, №686-17 та від 29.06.2016 року № 1052-13(форми «Ф») є протиправним та таким, що підлягають скасуванню.
Таким чином, позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню повністю.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 139 КАС України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., відповідно до квитанції від 10.02.2020 року № 1-1356К.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року №686-17-1 (форми «Ф»).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року №686-17 (форми «Ф»).
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29.06.2016 року №1052-13 (форми «Ф»).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський