Справа № 807/472/18
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року

Київ

справа №807/472/18

адміністративне провадження №К/9901/20730/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року (суддя Іванчулинця Д.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року (судді: Кухтей Р.В., Шевчук С.М., Хобор Р.Б.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Кия Василя Васильовича про скасування наказу та поновлення на публічній службі,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовною заявою до заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Кия В.В. (далі - відповідач), в якій просив скасувати наказ заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Кия В.В. за № 22-к від 25 квітня 2018 року про звільнення позивача з державної служби в зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби; поновити позивача на публічній службі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Кия В.В. № 22-к від 25 квітня 2018 року позивача, відповідно до пункту 2 статті 83 та статті 85 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», було звільнено з державної служби у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби. ОСОБА_1 вважає указаний наказ незаконним та необґрунтованим, оскільки відповідач, зважаючи не те, що посада ОСОБА_1 підлягає скороченню, не запропонував йому інші посади в переліку, що зазначені в листі начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Мурги В.І. від 05 лютого 2018 року. На підставі вищенаведеного позивач вважає, що оспорюваний наказ підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на публічній службі.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем укладено строковий трудовий договір, часом закінчення якого за погодженням сторін є вихід на роботу основного працівника з відпустки по догляду за дитиною. Оскільки строк на який укладався строковий трудовий договір з позивачем, сплив у зв`язку з виходом на роботу основного працівника ОСОБА_2 , наказ про звільнення позивача є правомірним та прийнятий відповідно до норм чинного законодавства. Норма статті 85 Закону України «Про державну службу», якою керувався відповідач при звільненні ОСОБА_1 , не створює для відповідача обов`язку діяти у відповідності до статті 87 Закону, тобто, пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Скаржник зазначає, що його представником Дем`янівим І. М. подано заяву про відвід головуючого судді Іванчулинця Д.І., розгляд позову було призупинено до вирішення іншим суддею питання про відвід головуючого судді. В подальшому, ані позивача, ані його представника суд не повідомив про результати вирішення указаної заяви.

Скаржник указує на те, що він не був належним чином повідомлений про черговий розгляд справи, який відбувся 31 жовтня 2018 року. Також у подальшому суд виніс рішення без відома позивача та його представника.

На переконання позивача, суди не перевірили ту обставину, що відносно звільнення позивача не було надано згоди профспілкового комітету, як це передбачено Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Скаржника вважає, що судами не взято до уваги приписи пункту 10 частини другої статті 42 КЗпП України, що переважне право на залишенні на роботі надається працівникам яким залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Позиція інших учасників справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Відповідач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства Кия Василя Васильовича про скасування наказу та поновлення на публічній службі.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05 березня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

ОСОБА_1 , наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 504-к від 29 серпня 2011 року призначено на посаду першого заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства.

30 серпня 2011 року наказом Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 34-к ОСОБА_1 з 30 серпня 2011 року було призначено на посаду першого заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 107-к від 04 лютого 2013 року ОСОБА_1 в порядку переведення до новоутвореного Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства призначено на посаду першого заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства.

У зв`язку із введенням в дію нової структури та штатного розпису відповідно до наказу Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 68 від 05 грудня 2017 року «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства посада, яку обіймав ОСОБА_1 , у новому штатному розписі відсутня, істотні умови служби не може бути збережено, а тому ОСОБА_1 листом № 06-14/179 від 05 лютого 2018 року запропоновано переведення на вакантні посади (перелік зазначено у листі).

20 березня 2018 року позивачем подано заяву про звільнення його із займаної посади першого заступника начальника управління в порядку переведення на тимчасово вакантну посаду начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці.

Також ОСОБА_1 20 березня 2018 року подано заяву про призначення його в порядку переведення на тимчасово вакантну посаду начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці з 11 квітня 2018 року.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 164-к від 06 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства 10 квітня 2018 року в порядку переведення на посаду начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці цього ж управління, на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства № 16-к від 10 квітня 2018 року ОСОБА_1 призначено в порядку переведення на посаду начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці з 11 квітня 2018 року, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2

16 квітня 2018 року ОСОБА_2 подано заяву із повідомленням про те, що у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення віку трьох років остання приступає до виконання своїх обов`язків з 02 травня 2018 року.

27 квітня 2018 року видано наказ № 23-к про повернення ОСОБА_2 із соціальної відпустки і притуплення до виконання посадових обов`язків з 02 травня 2018 року у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до трьох років.

Згідно наказу № 22-к від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства 27 квітня 2018 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби відповідно до пункту 2 статті 83, статті 85 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із наказом про звільнення позивач звернувся до суду із цим позовом.

Релевантні джерела права та акти їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до частин першої, другої статті 85 Закону України «Про державну службу» у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку. Державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Наказом № 22-к від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства 27 квітня 2018 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби відповідно до пункту 2 статті 83, статті 85 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 20 березня 2018 року подано заяву про призначення його в порядку переведення на тимчасово вакантну посаду начальника відділу лісових ресурсів та охорони праці з 11 квітня 2018 року.

16 квітня 2018 року ОСОБА_2 подано заяву із повідомленням про те, що у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до досягнення віку трьох років остання приступає до виконання своїх обов`язків з 02 травня 2018 року.

27 квітня 2018 року видано наказ № 23-к про повернення ОСОБА_2 із соціальної відпустки і притуплення до виконання посадових обов`язків з 02 травня 2018 року у зв`язку із закінченням відпустки по догляду за дитиною до трьох років.

У цьому випадку відсутня правова можливість поновити на роботі позивача з наведених ним підстав, з огляду на припинення дії тих фактично обумовлених обставин, що надавали ОСОБА_1 працювати за наведеною посадою. Дія таких трудових відносин позивача з відповідачем була обмежена у часі та неминуче повинна була, за звичайних умов, тобто після виходу на роботу ОСОБА_2 припинитися. При цьому відповідач не мав обов`язку щодо влаштування позивача на іншу роботу, оскільки позивач при прийнятті на посаду погодився виконувати такі обов`язки тимчасово.

Поновлення на посаді ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною, після припинення відповідних обставин, має пріоритет відносно тієї особи, яка займає таку посаду на тимчасових умовах. Такий пріоритет є безумовним.

Доводи скаржника про те, що він не отримав ухвалу від 16 жовтня 2018 року, якою розглянуто заяву про відвід головуючого судді є безпідставними, оскільки судом на адресу позивача направлено ухвалу від 17 жовтня 2018 року про поновлення провадження у справі у якій зазначено результат розгляду указаної заяви.

Окрім того, Верховний Суд під час перегляду справи не встановив порушень норм процесуального права з боку судів першої та апеляційної інстанції при дослідженні та наданні оцінки повідомлення позивача про розгляд справи, який відбувся 31 жовтня 2019 року.

Відповідно до матеріалів справи, ухвалою суду про поновлення провадження в адміністративній справі від 17 жовтня 2018 року призначено справу до судового розгляду на 31 жовтня 2018 року та одночасно повідомлено сторін про прийняте рішення.

Згідно із поштовим повідомленням позивачем ухвалу про поновлення провадження в адміністративній справі від 17 жовтня 2018 року отримано 25 жовтня 2018 року.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що судом першої інстанції дотримано вимог розділу 7 КАС України в частині належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, про що згадано вище.

Представник позивача Дем`янів І.М. діяв від імені позивача на підставі довіреності, яка на час постановлення оскаржуваного судового рішення не була скасована, а тому повідомлення позивача належним чином про час та місце розгляду справи, свідчить про обізнаність його представника з датою проведення судового засідання.

Необхідність отримання згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник регулюється КЗпП України, частиною першою статті 43 якого передбачено, що розірвання трудового лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, можливе лише у разі звільнення з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу. В інших випадках, зокрема, у разі звільнення з посади, яку заміщувала особа на період відсутності державного службовця, за яким відповідно до цього Закону зберігається посада державної служби, такої згоди законодавство України не вимагає.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що строковий трудовий договір з позивачем правомірно припинено у зв`язку з закінченням строку його дії, отже, наказ № 22-к від 25 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 є таким, що виданий у відповідності до норм чинного трудового законодавства і скасуванню не підлягає.

Враховуючи те, що протиправності наказу про звільнення позивача судами не встановлено, відповідно відсутні підстави для його поновлення на роботі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги .

Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанції не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А. Г. Загороднюк

Судді Л. О. Єресько

В.М. Соколов