Справа № 806/2073/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року

м. Київ

справа № 806/2073/15

адміністративне провадження № К/9901/21709/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 806/2073/15

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді, зобов`язання надати щорічну відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Капустинський М. М., Мацький Є. М., Шидловський В. Б.) від 07 березня 2017 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області № 542 о/с від 17 червня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області № 67 від 27 січня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Житомирського МВ УМВС України» в частині клопотання перед керівництвом УМВС щодо звільнення позивача із займаної посади;

- визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області № 96 о/с від 10 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та призначення на посаду старшого дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області;

- поновити ОСОБА_1 на попередню посаду старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 815 від 22 червня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення;

- визнати незаконним та скасувати наказ УМВС України в Житомирській області № 172 о/с від 03 липня 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту «є» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни);

- визнати незаконним та скасувати наказ № 234 від 31 серпня 2015 про внесення змін до пункту наказу УМВС № 172 від 03 липня 2015 року;

- стягнути з УМВС України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2015 року по день поновлення на попередній роботі;

- зобов`язати УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2014 рік та за 2015 - 2016 роки;

- стягнути з УМВС України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. моральної шкоди та понесені витрати на юридичну допомогу в сумі 1000,00 грн.

2. 15 червня 2015 року Житомирським окружним адміністративним судом у судовому засіданні залучено в якості другого відповідача Житомирський міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

3. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області № 542 о/с від 17 червня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області № 67 о/с від 27 січня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Житомирського МВ УМВС України» в частині клопотання перед керівництвом УМВС щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області № 96 о/с від 10 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та призначення на посаду старшого дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області.

Поновлено ОСОБА_1 на попередню посаду старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Житомирській області № 815 о/с від 22 червня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС, наказ № 172 о/с від 03 липня 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі п. «е» ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни), та наказ № 234 від 31 серпня 2015 року про внесення змін до пункту наказу УМВС № 172 о/с від 03 липня 2015 року.

Зобов`язано УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік.

Стягнуто з УМВС України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 квітня 2015 року по день ухвалення судового рішення - 07 березня 2017 року в сумі 58170,00 грн.

В решті позову - відмовлено (моральна шкода та відшкодування витрат).

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, у березні 2017 року Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року залишити в силі.

6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 травня 2017 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. Вищим адміністративним судом справа до розгляду не призначалася.

8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

9. Відповідно до пп. 4 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10. 13 лютого 2018 року касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у справі № 806/2073/15 передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Стрелець Т. Г. - головуючий суддя, Білоус О. В., Желтобрюх І. Л.).

11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 494/0/78-19 від 27 травня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець Т. Г., що унеможливлює її участь у розгляді касаційної скарги.

12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2019 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

13. Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2020 року справу прийнято до свого провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

14. Станом на 05 березня 2020 року заперечення або відзив на касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду, не надходили.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15. Судами попередніх інстанцій встановлено, що капітан міліції ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ з вересня 2003 року на різних посадах.

16. З листопада 2013 року по квітень 2015 року ОСОБА_1 перебував на посаді старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

17. Наказом УМВС України в Житомирській області № 542 від 17 червня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського, Коростенського та Новоград-Волинського МВ УМВС України», зокрема, за неналежне виконання своїх службових обов`язків, порушення норм кримінального процесуального законодавства під час розслідування кримінального провадження № 0000112, на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

18. Виданню вказаного наказу передувало службове розслідування, результати якого оформлені висновком, затвердженим начальником СУ УМВС України в Житомирській області Дячуком В. І. 12 червня 2014 року, яким визнано неналежним проведення досудового розслідування обставин ДТП у кримінальному провадженні № 0000112 від 10 січня 2014 року групою слідчих, зокрема і старшим слідчим СВ Житомирського РВ капітаном міліції ОСОБА_1

Неналежне проведення досудового розслідування обставин ДТП виявилось в упередженому проведені допитів з виправдувальним ухилом, недолучення до матеріалів провадження відеозапису з камер зовнішнього спостереження, непроведення допитів усіх свідків та очевидців, непроведення за їх участю слідчих експериментів; крім того, ОСОБА_1 у всіх бланках процесуальних документів зазначив свою посаду як слідчий відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Житомирській області, в той час як його посада - старший слідчий відділення розслідування ДТП слідчого відділу Житомирського MB УМВС України в Житомирській області.

19. Наказом начальника УМВС України в Житомирській області від 10 квітня 2015 року № 96 о/с капітана міліції ОСОБА_1 було призначено старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області, звільнивши його з посади старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод СВ Житомирського міського відділу цього ж УМВС.

20. Позивач ознайомлений із зазначеним наказом 13 квітня 2015 року, однак від підпису про ознайомлення відмовився, про що складено відповідний акт.

21. Підставою видання наказу УМВС України в Житомирській області від 10 квітня 2015 року № 96 о/с було подання заступника начальника УМВС України в Житомирській області Лебедя Ю. М., у якому вказано, що у грудні 2014 року працівниками УМВС було здійснено комплексну перевірку стану оперативно-розшукової діяльності в Житомирському МВ УМВС, за результатами якої наказом начальника Житомирського МВ УМВС в Житомирській області від 27 січня 2015 року № 67 за порушення службової та виконавчої дисципліни, допущення суттєвих недоліків у службовій діяльності, порушено клопотання перед керівництвом УМВС України щодо звільнення зокрема старшого слідчого відділення розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого відділу капітана міліції ОСОБА_1 із займаної посади.

Крім цього, підставою для видачі зазначеного наказу послугувало подання заступника начальника УМВС України в Житомирській області полковника міліції Лебідя Ю. М. , яке у свою чергу було видано у зв`язку зі службовою необхідністю, яка викликана метою зменшення наявного некомплекту в службі дільничних інспекторів міліції, з врахуванням досвіду роботи капітана міліції ОСОБА_1 , набутого під час проходження служби в ОВС та на підставі пунктів 21, 42 «б» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 запропоновано перемістити його по службі на посаду старшим дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Ємільчинського PB УМВС України в Житомирській області.

22. Після видання наказу від 10 квітня 2015 року № 96 о/с у період з 10 квітня 2015 року до 16 червня 2015 року позивач на службу не з`являвся, про що були складені відповідні акти.

Невихід на службу до Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_1 підтверджено висновком про результати службового розслідування цього факту від 16 червня 2015 року.

23. Наказом УМВС України в Житомирській області від 22 червня 2015 року № 815 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за виявлену особисту недисциплінованість, низьку свідомість, систематичний невихід на роботу без поважних причин, безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків, ігнорування вимог керівництва Житомирського МВ та Ємільчинського РВ, нетактовну поведінку при спілкуванні, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим начальницьким складом ОВС.

24. Зазначений наказ було реалізовано наказом УМВС України в Житомирській області від 03 липня 2015 року № 172 о/с, в якому зазначено про звільнення позивача з 06 липня 2015 року.

25. Наказом УМВС України в Житомирській області від 31 серпня 2015 року № 234 о/с внесено зміни до наказу від 03 липня 2015 року № 172 о/с та датою звільнення позивача вказано 13 липня 2015 року, оскільки у період з 03 липня 2015 року до 10 липня 2015 року позивач перебував на лікарняному.

26. Вважаючи спірні накази протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

27. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачами доведена правомірність наказу УМВС України в Житомирській області № 96 о/с від 10 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області та призначення на посаду старшого дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області, наказу УМВС України в Житомирській області № 542 о/с від 17 червня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області капітана міліції ОСОБА_1 , наказу УМВС України в Житомирській області № 172 о/с від 03 липня 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пункту «є» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за порушення дисципліни), наказу № 815 від 22 червня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, наказу № 234 від 31 серпня 2015 про внесення змін до пункту наказу УМВС № 172 від 03 липня 2015 року та наказу Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області № 67 від 27 січня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Житомирського МВ УМВС України» у частині клопотання перед керівництвом УМВС щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Також, суд дійшов висновку, що не підлягають до задоволення і інші позовні вимоги, які є похідними від попередніх.

28. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, дійшов протилежних висновків.

29. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що з наказом УМВС України в Житомирській області № 542 о/с від 17 червня 2014 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності позивач не був ознайомлений у строк та порядок передбачений Дисциплінарним статутом ОВС, що підтверджено відповіддю на запит від 28 серпня 2015 року та не заперечується відповідачем. Вказане свідчить про порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення, а тому не може бути визнане таким, що накладене у законний спосіб.

30. Також, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачами грубо порушено вимоги п.п. 3.2, 5.4, 6.2.1, 6.2.2, 6.3, 6.3.1, 6.3.2, 6.3.3 та 6.3.6 Інструкції проведення службового розслідування в ОВС України.

31. Крім цього, апеляційний суд зауважив, що згідно наказу УМВС України в Житомирській області від 10 квітня 2015 року № 96 о/с ОСОБА_1 був звільнений з посади старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, яка є вищою, та фактично призначений на посаду старшого дільничного Ємільчинського РВ УМВС України в Житомирській області, яка є нижчою.

32. Також, апеляційний суд зазначив, що з наказами УМВС України в Житомирській області № 815 від 22 червня 2015 року, № 172 о/с від 03 липня 2015 року та № 234 о/с від 31 серпня 2015 року, які стосуються звільнення позивача, у встановлений законом строк останній ознайомлений не був, витяги з наказів не отримував.

33. Щодо строків накладення дисциплінарного стягнення, апеляційний суд зауважив, що відповідно до оскаржуваного наказу від 27 січня 2015 року № 67 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області», звільнення ОСОБА_1 з посади мало бути виконано, відповідно до ст. 16 Дисциплінарного Статуту ОВС, протягом одного місяця, тобто до 26 лютого 2015 року, однак в порушення зазначеної норми, стягнення накладено лише 10 квітня 2015 року наказом УМВС № 96 о/с, тобто понад два місяця.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

34. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджуються з висновками суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

35. Зокрема скаржник зазначив, що з 07 листопада 2015 року, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», а також у зв`язку з наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388, яким в УМВС України в Житомирській області скасовано всі штати та скорочено всі посади, неможливо виконати рішення апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого ВР ДТП СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області.

36. Також, скаржник зазначив, що апеляційним судом помилково зобов`язано відповідача виплатити позивачу грошове утримання за період з 10 квітня 2015 року по 07 березня 2017 року, тобто більше, ніж за один рік, що є порушенням вимог п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом.

37. Крім цього, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції мав би поновити ОСОБА_1 з 10 квітня 2015 року по останній день існування посади, яку він обіймав, тобто 06 листопада 2015 року та застосовуючи п. 1 ст. 40 КЗпП мав прийняти рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у зв`язку зі скороченням штатів та розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу мав би проводитись з урахуванням відповідної дати звільнення позивача.

38. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням щодо часткового задоволення позовних вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

39. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

40. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

41. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

42. Спірні правовідносини на час їх виникнення регулювалися Законом України від 20 грудня 1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української СРСР від 29 липня 1991 № 114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230.

43. Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

44. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» діяльність міліції будується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості, взаємодії з трудовими колективами, громадськими організаціями й населенням.

45. Відповідно до статті 18 вказаного Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

46. Згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни відповідно до підп. «є» п. 64 вказаного Положення.

47. Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

48. Статтею 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

49. Статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

50. Відповідно до статті 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом, статтею 7 якого передбачені обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни.

51. Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед них є і звільнення з органів внутрішніх справ.

52. Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

53. Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція).

54. За змістом пункту 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

55. Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

56. Вирішуючи питання правильності застосування норм матеріального права апеляційним судом у спірних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що скаржник у касаційній скарзі не ставить під сумнів законність оскаржуваного судового рішення в частині визнання незаконними та скасування спірних наказів, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області не погоджується з рішенням суду апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, через набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», в частині визначення часу, за який необхідно стягнути середній заробіток, а також щодо надання позивачу щорічних відпусток.

57. З цього приводу колегія суддів зазначає, що 02 липня 2015 року прийнято Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIІI).

58. Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI останній набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

59. Закон № 580-VIІI опубліковано в газеті «Голос України» 6 серпня 2015 року, відтак, він набрав чинності 07 листопада 2015 року, а пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набрали чинності 07 серпня 2015 року.

60. Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIІI передбачено, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

61. Тобто, зазначена норма закону поширює свою дію на працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на час набрання нею чинності працювали в органах МВС та обіймали певні посади.

62. Пунктами 9, 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

63. За такого правового регулювання, позивач не може вважатися попередженим про можливе майбутнє звільнення в силу Закону України № 580-VIІI, як помилково вважає скаржник, оскільки станом на день опублікування цього Закону він був звільненим з органів внутрішніх справ України на підставі наказу УМВС України в Житомирській області від 22 червня 2015 року № 815, та, відповідно службу в ОВС не проходив.

64. Отже, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню саме на тій посаді з якої він був звільнений, відповідно до вимог законодавства.

65. Відтак, позивач не вважається таким, що відмовився від проходження служби в поліції, та/або не прийнятим на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення в розумінні пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 580-VIІI.

66. Отже, доводи скаржника про неможливість поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді, з огляду на ліквідацію територіальних управлінь МВС України не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду.

67. Також, суд апеляційної інстанції правильно стягнув на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) за період вимушеного прогулу, оскільки за змістом пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Спеціальне для осіб рядового і начальницького складу законодавство, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, не містило порядку обрахунку середнього грошового забезпечення, яке підлягає стягненню на користь незаконного звільненого і поновленого у судовому порядку працівника ОВС, тому суд обґрунтовано керувався положеннями Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

68. Посилання скаржника на абз. 1 п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, яким передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік, не заслуговують на увагу, з огляду таке.

69. Відповідно до абз. 2 п. 24 зазначеного Положення якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

70. Відтак, апеляційний суд не допустив порушення норм матеріального права в частині визначення періоду, за який має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

71. Щодо зобов`язання УМВС України в Житомирській області надати ОСОБА_1 щорічні відпустки, колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин у цій справі, вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції задоволення позовних вимог у цій частині, доводи касаційної скарги не містять достатніх мотивів та підстав для протилежного висновку.

72. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

73. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

74. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

75. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

76. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанцій під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.

77. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про часткове задоволення позовних вимог.

78. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

79. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

80. Отже, касаційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін.

81. Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2017 року у справі № 806/2073/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов