Справа № 462/326/20
Суддя: Палюх Н. М.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/326/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

за участю секретаря Мороза І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

У січні 2020 року представник позивача звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 17.10.2019 та скасувати постанову серії ЕАК №1634617 від 17.10.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП, винесену лейтенантом 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Демчиною В.Є. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вирішити питання про стягнення на користь позивача понесених ним по справі судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що з метою захисту інтересів ОСОБА_1 09.01.2020 він звернувся із адвокатським запитом в Управління патрульної поліції у Львівській області про надання письмової інформації про те, чи було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за останні два роки та вразі притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, просив надати копії відповідних документів. 17.01.2020 адвокатом Репак В.В. отримано від відповідача відповідь, з якої стало відомо, що станом на 07.01.2020 відносно ОСОБА_1 складено адміністративні матеріали, а саме лейтенантом 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Демчиною В.Є. 17.10.2019 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАК №1634617 від 17.10.2019 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП. Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, 17.10.2019 у м.Львові по вул. Яна Матейка, 8 здійснив стоянку на місці для осіб з інвалідністю позначеному дорожнім знаком 5.38 табличкою 7.17 і табличкою 7.3.1, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч.5 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим накладено на позивача адміністративне стягнення. Однак вважає, що такі висновки лейтенанта поліції не відповідають фактичним обставинам справи, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки транспортний засіб марки TOYOTA AVENSIS з номерним знаком НОМЕР_1 було припарковано позивачем ліворуч від знаку з табличкою 7.17 «особи з інвалідністю» і з табличкою 7.3.1 «напрямок дії», що стверджується фотокартками, які були зроблені самим позивачем. Також зазначає, що позивач не керував автомобілем 17.10.2019 у м.Львові по вул. Яна Матейка, 8 та не здійснював стоянку на місці для осіб з інвалідністю позначеному дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17 і табличкою 7.3.1, оскільки автомобіль TOYOTA AVENSIS з номерним знаком НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , а висновки поліцейського, що саме позивач керував автомобілем, є лише припущенням, за відсутності належним та допустимих доказів. Вважає, що у даному випадку в діях позивача відсутня подія та склад адміністративного правопорушення. За цих обставин просить суд позовні вимоги задовольнити.

09.01.2020 ухвалою Залізничного районного суду м.Львова прийнято до розгляду позовну заяву, поновлено позивачу строк на оскарження вказаної постанови та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.02.2020 від представника позивача до суду надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак представник позивача подав заяву, в якій позов підтримав та просив такий задовольнити, а також просить розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були отримані уповноваженими особами, а також оголошенням Залізничного районного суду м.Львова про виклик до суду від 03.03.2020 розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет https://zl.lv.court.gov.ua. Однак, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, відзиву на адміністративний позов, заперечень та доказів на заперечення позовних вимог суду не надав, а тому суд ухвалив розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі доказів, що знаходяться у справі, відповідно до вимог ч.3 ст.205 КАС України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що 17.10.2019 інспектор 4 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенант поліції Демчина В.Є. виніс постанову серії АЕК № 1634617 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 17.10.2019 о 11.44 год. у м.Львові по вул. Яна Матейка, 8 водій ОСОБА_1 здійснив стоянку автомобілем в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «стоянка», з табличкою 7.17 «інваліди» та табличкою 7.3.1 «зона дії», чим скоїв правопорушення, передбачене ч.5 ст. 122 КУпАП.

Частиною 5 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Табличка 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Табличка 7.3.1 «Напрям дії» показує напрям дії знаків, розташованих перед перехрестям, або напрям руху до позначених об`єктів, що розташовані безпосередньо біля дороги.

З оглянутих в судовому засіданні фотознімків наданих представником позивача в додаток до позовної заяви вбачається, що автомобіль TOYOTA AVENSIS здійснив стоянку не в зоні дії знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» з додатковою табличкою 7.3.1 «Напрямок дії» (праворуч відносно знаку 7.17), що означає напрямок руху до місця стоянки транспортних засобів, відведене для осіб з інвалідністю.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У статті 72 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В ч.1 ст.77 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно ч. 2ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Суд наголошує, що відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність дій інспектора поліції на стадії судового розгляду справи, однак не надання відповідачем доказів в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись доказами наданими позивачем, що відповідає положенням КАС України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України» № 39598/03).

З урахуванням наявних по справі доказів вбачається, що лейтенантом поліції порушено норми ст.245 КУпАП, а саме не було вжито належних заходів, спрямованих на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а вина позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення ґрунтується виключно на даних з постанови у справі про адміністративне правопорушення, факт вчинення якого останнім заперечується.

Разом з тим, суд не бере до уваги доводи представника позивача, що ОСОБА_1 не керував автомобілем 17.10.2019 у м.Львові по вул. Яна Матейка, 8 та не здійснював стоянку на місці для осіб з інвалідністю позначеному дорожнім знаком 5.38 з табличкою 7.17 і табличкою 7.3.1, оскільки як вбачається з матеріалів справи, що особу, відносно якої складено постанову на місці події, було встановлено за посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 06.07.2016 та в самій позовній заяві зазначено, що фотокартки з місця події були зроблені безпосередньо позивачем.

Також, суд не бере до уваги твердження представника позивача про відсутність події правопорушення, оскільки сама подія про те, що 17.10.2019 у м.Львові по вул. Яна Матейка, 8 позивач здійснив стоянку автомобілем біля місця для осіб з інвалідністю позначеному дорожнім знаком 5.38 табличкою 7.17 і табличкою 7.3.1, мала місце. Немає лише складу адміністративного правопорушення, оскільки позивач діяв у межах Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та доведеними, представник відповідача в судове засідання не з`явився, доказів на спростування доводів позивача суду не надав, а тому позовні вимоги позивача є такими, що підлягають до задоволення шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАК №1634617 від 17.10.2019, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача слід закрити, оскільки немає доказів складу адміністративного правопорушення, а відсутність складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених ним по оплаті послуг адвоката в сумі 5000 грн. 00 коп., суд виходить з наступного.

Стаття 132 КАС України передбачає види судових витрат, а саме: судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно положень частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також, ч.7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат по оплаті послуг адвоката у даній справі на загальну суму 5000,00 грн., представником позивача надано до суду: Договір про надання правової допомоги від 23 грудня 2019 року, укладений між Адвокатським бюро «ВІТАЛІЯ РЕПАКА» та ОСОБА_1 ; розрахунок за правничі послуги на підставі договору про надання правової допомоги №6 від 23.12.2019 по справі №462/326/20; квитанцію №ПН599; меморіальний ордер №ПН6883.

Водночас, ч.5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.6 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того, згідно із ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду, вказана категорія справ є розповсюдженою та не є занадто складною для особи, що надає правничу допомогу на професійному рівні, сума накладеного стягнення 1700,00 грн., відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи.

За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, предмету позову та об`єму виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судових витрат за професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд-

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1634617 від 17 жовтня 2019 року, винесеної інспектором роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Демчиною В.Є. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, згідно п. 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України через Залізничний районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції: 79053, м.Львів, вул. Перфецького, 19.

Суддя: