Справа № 425/531/20
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2020 року Провадження №2-а/425/62/20

Справа№425/531/20

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участю секретаря Гайворонської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Петренка Андрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до інспектора взводу №1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Петренка А.О. (місцезнаходження юридичної особи: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, буд. 8), в якій просив скасувати постанову серії ДП18 №670004 від 11 лютого 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірною постановою його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Також пояснив, що 11.02.2020 о 16 год. 03 хв. він рухався на автомобілі Volkswagen Multivan днз НОМЕР_1 по вул. Заводській м. Рубіжне у напрямку АТЦ ТОВ «Зоря» та був зупинений працівниками поліції. Поліцейський Петренко А.О. повідомив, що він, позивач під час керування транспортним засобом нібито користувався засобом зв`язку. Потім поліцейський пред`явив вимогу щодо надання документів. Оскільки зупинка його, позивача транспортного засобу була незаконною, а доказів скоєного ним правопорушення поліцейський не надав, він, позивач вирішив не пред`являти документи на вимогу поліцейського. Крім того, під час складання постанови поліцейський невірно зазначив дату розгляду справи.

24 лютого 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

Позивач до судового засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без його участі та долучення до матеріалів справи DVD-R диску з відеофайлами, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши письмові матеріали справи та електронні докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інспектором взводу №1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Петренком А.О. було винесено постанову серії ДП18 №670004 від 11 лютого 2019 (саме така дата зазначена в постанові) у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп. Згідно спірної постанови, 11 лютого 2020 о 16:03 год. в м. Рубіжне по вул. Заводська водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Multivan днз НОМЕР_1 біля АТЦ «Зоря», користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руці, на вимогу поліцейського пред`явити документи, зазначені в п.п.2.1 ПДР України, відмовився, чим порушив п.п. 2.4 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Заперечуючи проти позовних вимог, на підтвердження своєї позиції відповідач надав суду DVD-R диск із відеозаписом з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, з якого вбачається, що назустріч автомобілю патрульної поліції рухається автомобіль Volkswagen Multivan. Але суд позбавлений можливості, по перше - встановити, що це саме автомобіль, яким керував позивач, по друге - чи користується водій під час руху зазначеного транспортного засобу засобом зв`язку, тримаючи його в руці, оскільки відеозапис виконаний таким чином, що державний номерний знак на автомобілі прочитати неможливо, як і побачити самого водія в транспортному засобі, а також дії, які він вчиняє.

За таких обставин відповідачем не доведено, що у діях позивача 11 лютого 2020 року був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями пункту 2.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Разом з тим, суд відзначає, що з відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням позивача поліцейський озвучив причину зупинки, а саме, користування засобами зв`язку під час керування транспортним засобом, а також невиконання вимог знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Потім поліцейський просить водія надати документи, передбачені п.2.1 ПДР України. На що ОСОБА_1 просить надати йому докази вчинення ним порушення. Поліцейський відповідає, що надасть докази при розгляді справи. ОСОБА_1 знов відмовляється надати документи, вимагаючи надати докази порушення ним ПДР України, на що отримує аналогічну відповідь поліцейського. Далі поліцейський повідомляє позивача про відповідальність за відмову водія надати документи, передбачені п.2.1 ПДР України. Потім повідомляє ОСОБА_1 про розгляд справи за порушення п.2.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП. Роз'яснює позивачу права, передбачені ст.268 КУпАП, запитує чи має позивач клопотання. ОСОБА_1 просить надати аркуш паперу для надання пояснень з тим, щоб їх долучити до матеріалів справи. Одразу ж після того як ОСОБА_1 починає писати пояснення, відповідач повідомляє про те, що «справа закривається, по справі прийнято рішення винести постанову за ч.1 ст.126 КУпАП, штраф 425 грн. (час на відеозаписі 16 год. 15 хвилин). З іншого відеофайлу (час - 16 годин 38 хвилин) вбачається, що поліцейський підходить до автомобіля, в якому сидить ОСОБА_2 В ОСОБА_3 . В руках поліцейський тримає постанову у справі про адміністративне правопорушення і надає її прочитати позивачу. ОСОБА_1 озвучує, що постанова складена ще і за ч.2 ст.122 КУпАП, а стягнення накладено із застосуванням ст.36 КУпАП.

Отже, тільки після вручення позивачу спірної постанови з відеозапису, наданого відповідачем, можливо встановити, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення двох правопорушень - за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Тобто відеозапис з нагрудної камери поліцейського містить лише повідомлення відповідачем причини зупинки транспортного засобу, зокрема, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, але взагалі не містить процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст.268,279 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра МВС України №1395 від 07.11.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за №1408/27853, порядок розгляду справи про адміністративні правопорушення, з урахуванням особливостей розгляду справи на місці, відповідачем дотримано не було.

Так, відповідачем вже при розгляді справи про адміністративне правопорушення (а не до того як поліцейський повідомив, що розгляд справи розпочато) ОСОБА_1 не був заслуханий, докази у справі дослідженні взагалі не були, хоча на цьому неодноразово наполягав позивач. Після того як ОСОБА_1 заявив клопотання про надання письмових пояснень і тільки почав їх писати, відповідач повідомив, що розгляд справи закінчено, озвучив яке рішення прийнято по справі і розмір адміністративного стягнення. Однак, сама спірна постанова на той час ще не була прийнята відповідачем.

Крім того, як вже було зазначено судом, розгляду справи за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем здійснено взагалі не було.

Щодо посилань позивача на те, що в спірній постанові невірно зазначено дату розгляду справи як «11.02.2019», то вони є слушними. В той же час є очевидним, що при складанні документу відповідачем була допущена помилка в частині зазначення року (замість «2020» зазначено «2019»), що не є суттєвим і не могло би стати окремою підставою для скасування постанови у справ про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовує вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено належними і беззаперечними доказами, що в діях позивача 11 лютого 2020 року був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Крім того, відповідачем при розгляді справи про адміністративні правопорушення було допущено порушення, які суд вважає суттєвими та такими, що є підставою для скасування спірної постанови в цілому, а не в частині.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладені обставини щодо відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та щодо порушення процедури розгляду справи за ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, суд вважає за необхідне позовні вимогиОСОБА_1 задовольнити та скасувати оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, з метою повного захисту прав позивача, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та відповідну справу про адміністративні правопорушення відносно позивача за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають розподілу, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Петренка Андрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора взводу №1 роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Петренка Андрія Олександровича у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 670004 від 11 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, і накладення на нього на підставі ст. 36 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн., а відповідну справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л. Овчаренко