Справа № 518/161/20
Суддя: Алексєєва О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ширяївський районний суд Одеської області
06.03.2020 Справа №: 518/161/20
Провадження № 2-а/518/7/2020

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2020 року смт. Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Алексєєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Надир І.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених ст.286 КАС України та ст.ст.268, 269, 271, 272 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до старшого державного інспектора з ОНПС Одеської області Порпуліт Юлії Олександрівни, Державної екологічної інспекції в Одеській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2020 року до Ширяївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до старшого державного інспектора з ОНПС Одеської області Порпуліт Юлії Олександрівни, в якій позивач просить суд:

- скасувати постанову №001251 від 03 лютого 2020 року, винесену старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Порпуліт Юлією Олександрівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.78 КУпАП.

Як зазначено у позовній заяві, 28.01.2020 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Порпуліт Ю.О. під час проведення планової перевірки ТОВ «Ширяєво хліб» було виявлено начебто порушення пункту 1 частини 1 статті 10 та пунктів 4 і 6 частини 1 статті 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» в частині здійснення господарської діяльності за відсутності дозволу на викиди в атмосферне повітря, перевищення обсягів вироблення продукції, порушення умов дозволу в частині виконання зварювальних робіт та відсутності дозволу на твердопаливні котли.

Позивач зазначає, що 28.01.2020 року за вказаним вище фактом посадовою особою контролюючого органу було складено протокол №001251 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а 03.02.2020 року, на підставі за ч. 1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Позивач вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.78 Кодексу України про адміністративні правопорушення з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги з посиланням на ст. 19 Конституції України, ст. 78 КУпАП, ст.1, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Порядок проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302, позивач зазначає, що інспектором під час складення постанови не надано належного документального підтвердження того, що товариством здійснюються викиди забруднюючих речовин, що справляють негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Крім того, за твердженням позивача, відповідачем під час проведення перевірки на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства, за наслідками якого складено постанову, не було вчинено відповідних дій щодо відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань для з`ясування чи дійсно позивачем здійснюються такі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від зазначених джерел, які вказано у спірній постанові та протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, як вказує позивач, відповідачем було зроблено припущення, що позивач у своїй господарській діяльності експлуатує твердопаливні котли, внаслідок чого здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади. Проте, за твердженням позивача, обставину здійснення викидів, які забруднюють атмосферне повітря, не було встановлено відповідними даними.

На переконання позивача, ні у акті перевірки, а також у протоколі про адміністративне правопорушення та у спірній постанові відповідачем про зазначену обставину не зазначено, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи.

У позовній заяві позивач також вказує, що використовуючи звіт 1П-НПП інспектор не вірно розрахувала обсяги виробництва за 2018 і 2019 роки, що призвело до хибних висновків щодо перевищення обсягів, які вказані в дозвільних документах, а станом на 2018 і 2019 р., при проведені виробничого контролю кількість викидів забруднюючих речовин не перевищувала допустимої норми. Позивач також зазначила, що під час проведення перевірки додаткових вимірювань (замірів) спеціалістом державної екологічної інспекції не проводилося.

З позовної заяви вбачається, що ТОВ «Ширяєво Хліб» має діючий дозвіл №-1 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, який замовлено товариством ще в період дії попереднього дозволу.

Разом з тим, як стверджує позивач, до оскаржуваної постанови не додано ні доказів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період з 19.02.2018 року по 24.07.2018 (дата прийняття рішення ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області №6192/04/22 про видачу дозволу), ні доказів виробництва хлібної продукції у вищезазначений період, оскільки в звіті про виробництво промислової продукції №1П- Н1І11 зазначені обсяги виробництва за 2018 рік, без розбивки по періодам виробництва.

Позивач зазначає, що з постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що до неї додається лише протокол про адміністративні правопорушення, інших доказів, які б підтверджували порушення позивачем природоохоронного законодавства щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами не надано.

У позовній заяві також вказується, що окремою підставою для винесення постанови зазначено використання електродів марки Моноліт замість АНО-4.

На думку позивача, перевіряючим не доведений зв`язок між різницею марки електроду та збільшення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або порушенням вимог природоохоронного законодавства. Крім того, як вказує позивач, в протоколі та постанові відсутні посилання на те, на яких джерелах викидів забруднюючих речовин і коли проводились зварювальні роботи.

Окрім іншого, позивач зазначила, що в протоколі №001251 відсутні посилання на документи, які є доказами вини позивача, а постанова про адміністративне правопорушення №001251 містить закреслення в частині відповідальності за правопорушення, у зв`язку з чим позивач вважає, що вказані документи не є належними доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене у позовній заяві, позивач просила суд її задовольнити.

У відзиві та поясненнях щодо позову відповідачі заперечують проти адміністративного позову. Зазначають, що акт перевірки органу державного контролю (нагляду) є носієм доказової інформації. Крім того, вважають, що сплата позивачем штрафу в сумі 136 грн. свідчить про визнання правопорушення, тому позивач втратила право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

По суті заявлених вимог зазначають, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин зі стаціонарних джерел, затверджений Наказом Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України від 16.08.2044 №317. Контролюючим органом встановлено два працюючі стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме твердопаливні котли, які працюють на пелетах при відсутності дозволу. Вищевказані об`єкти є джерелами викидів забруднюючих речовин, під час дії яких в атмосферне повітря можливі викиди твердих пилових частинок, мікрочастинок та волокон. Зазначені викиди можуть здійснюватися лише після отримання дозволу відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 11 ЗУ «Про охорону атмосферного повітря».

Стосовно обсягів виробництва хлібобулочних виробів, зазначають, що згідно звіту про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2018 рік ТОВ «Ширяєво хліб» кількість виробленої продукції становить 2725 т.

Відповідно до п. 2.1.5.2 Дозволу №-1, зварювальні роботи повинні здійснюватися електродами марки АНО-4 (дж. 0015), а фактично використовуються електроди марки МОНОЛІТН, таким чином, різниця марки електродів у одиниці виміру дж. 0015, що ставиться вимогою Дозволу на викиди забруднюючих речовин.

Стосовно закреслення у постанові про адміністративне правопорушення вказують, що технічна помилка у постанові за доведеності факту вчинення правопорушення не може бути підставою для скасування постанови.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну екологічну інспекцію в Одеській області, відкрито провадження у справі, встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву та призначено судове засідання у справі на 17.02.2020 року о 14 год. 00 хв.

У зв`язку з відпусткою судді судове засідання 17.02.2020 р. не відбулося. Наступне засідання призначено на 02.03.2020 р.

Також 17.02.2020 р. від відповідача по справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебування її у відпустці з 05.02.2020 р. по 14.02.2020 р. й необізнаністю про пред`явлення позову, про продовження строку надання відзиву.

28.02.2020 р. на електронну адресу суду надійшов відзив відповідача по справі.

02.03.2020 р. до канцелярії суду позивачем подано заяву про залучення у якості співвідповідача у справі Державної екологічної інспекції в Одеській області.

02.03.2020 р. судом залучено в якості співвідповідача по справі Державну екологічну інспекцію в Одеській області, розгляд справи розпочато спочатку.

Також, 04.03.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив з доводами, аналогічними викладеним в позовній заяві. Окрім іншого, у відповіді на відзив позивач просить суд залишити відзив відповідача разом із додатками без розгляду з огляду на пропущення відповідачем встановленого судом строку для подання відзиву на позовну заяву.

05.03.2020 р. на електронну адресу суду надійшли пояснення щодо позову від Державної екологічної інспекції в Одеській області, зміст яких аналогічний відзиву відповідача Порпуліт Ю.О.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Так, у відзиві міститься клопотання про продовження строку на надання відзиву та долучення його до матеріалів справи.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 перебувала у відпустці з 05.02.2020 р. по 14.02.2020 р., а також беручи до уваги, що відповідно до ухвали суду від 02.03.2020 р. розгляд справи розпочато спочатку, судом продовжено процесуальний строк на подання відзиву.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із позовною заявою, дослідивши обставини, якими обґрунтовується позовна заява, та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що з 21.01.2020 року по 03.02.2020 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання товариством з обмеженою відповідальністю «ШИРЯЄВО ХЛІБ» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено Акт №9/10 від 03.02.2020 року.

В акті перевірки, зокрема у п. 3, 4, 5 розділу «Опис виявлених порушень вимог законодавства», зазначено, що:

- TOB «Ширяєво Хліб» здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на підставі Дозволу на викиди № -1 від 22.08.2018р.( термін дії якого 10 років, а саме, з 22.08.2018 по 22.08.2028 рік. Попередній Дозвіл на викиди був виданий строком на 5 років, а саме, з 18.02.2013 по 18.02.2018 рік. Отже, в період з 19.02.2018 року по 21.08.2018 рік провадження діяльності з виробництва хлібної продукції (про що свідчать звітність №1П-НПП (річна)) здійснювалася за відсутністю дозволу на викиди ЗР в атмосферне повітря;

- при перевірці дотримання умов, наданих Дозволом на викиди № -1 встановлено, що пункт 2.1.4.3 - кількість хлібобулочних виробів не повинна перевищувати 1796,6 т/рік - не дотримано, тому як згідно звіту про виробництво промислової продукції, а саме виробництво хлібної продукції №1П-НПП за 2018 рік становив 2725 т/рік; за 2019 рік - 2597 т/рік.

- порушено умови Дозволу, а саме пункт 2.1.5.2 тим, що зварювальні роботи повинні здійснюватися електродами марки АНО-4, а фактично використовуються електроди марки МОНОЛІТН;

- у підприємства в наявності два працюючих стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме, твердопаливні котли, які працюють на пелетах, але дозвіл при цьому відсутній. Про використання пелетів свідчить надана при перевірці видаткова накладна про закупівлю 5 тонн брикетів паливних з деревинної тирси дубової від 28 листопада 2019 року.

При цьому, судом встановлено, що 28.01.2020 року старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Порпуліт Ю.О. складено протокол про адміністративне правопорушення №001251 відносно ОСОБА_1 , яка займає посаду директора ТОВ «ШИРЯЄВО ХЛІБ» .

У вказаному протоколі зазначено, що о 12 год. 00 хв. при перевірці дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ «Ширяєво Хліб» встановлено порушення порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, а саме: за наявності дозволу на викиди діючого та попереднього встановлено, що в період з 19.02.2018 р. по 21.08.2018 рік викиди здійснювалися за відсутністю дозволу. Як зазначається в протоколі від 28.01.2020 року, також встановлено недодержання вимог, наданим дозволом №-1 від 22.08.2018 року в тому, що замість електродів АНО-4 зварювальні роботи виконуються MONOLITH; випуск продукції не повинен перевищувати 1796,6 т/рік, але встановлено, що у 2018 р. 2725 т, 2019 2597 т/рік; встановлено котли, які працюють на твердому паливі - пелетах, що є порушенням п.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

У вказаному протоколі також зазначено : «розрахунок збитків додатково».

Відповідно до даних протоколу від 28.01.2020 року, проби на місці правопорушення не відбирались.

Протокол про адміністративне правопорушення підписано ОСОБА_1 та отримано його примірник.

03 лютого 2020 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №001251, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.78 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136,00 грн.

Як вбачається із вказаної постанови, директор ТОВ «Ширяєво Хліб» ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена пунктами 4 та 6 ч.1 ст.33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» тим, що «провадження господарської діяльності здійснюється з порушенням порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу».

Копію постанови позивач отримала 03.02.2020 року, про що свідчить її особистий підпис.

Відповідно до квитанції №43 від 05.02.2020, позивачем сплачено штраф у розмірі 136,00 грн. відповідно до протоколу №001251.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення №001251 від 03.02.2020 року, позивач звернулась з цією позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За визначенням, наявним у статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», забруднююча речовина - це речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», Підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Згідно з частинами частин 5, 6 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік забруднюючих речовин переглядається Кабінетом Міністрів України не менше одного разу на п`ять років за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» джерелом викиду є об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

У пункті 1.15.5. Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженої наказом Мінекобезпеки від 10.02.1995 року №7, надано визначення стаціонарному джерелу забруднення атмосфери, яким є підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об`єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу. Аналогічне визначення міститься також у пункті14.1.230статті14 Податкового кодексу України.

При цьому, для констатації порушення умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинні бути встановлені наступні обставини: підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо здійснюють викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин; такі речовини або їх суміші дійсно є забруднюючими (наявні у Переліку забруднюючих речовин, затверджених КМУ, або наявні докази, що речовини можуть прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища); викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відбуваються без отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Як зазначено у п. 4, 6 ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, недотриманні вимог, передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря - несуть відповідальність згідно з законом.

Частиною 1 статті 78 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до п. 2.2. наказу Мінприроди України від 05.07.2004 №264 «Про затвердження Інструкції з оформлення органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України матеріалів про адміністративні правопорушення» (далі - Наказ №264), при виявленні порушень вимог природоохоронного законодавства, які вчинені посадовими особами підприємств, установ та організацій, їх структурних або відокремлених підрозділів, незалежно від форм власності та видів господарської діяльності, протокол про адміністративне правопорушення складається відносно особи, яка вчинила порушення природоохоронного законодавства, а якщо таку особу встановити неможливо, - то відносно посадової особи, яка відповідає за стан охорони навколишнього природного середовища на даному підприємстві, а у разі, якщо така особа не призначена - стосовно керівника підприємства, установи чи організації.

Згідно з п.2.4. Наказу №264, при складанні протоколу вказується частина статті та стаття КУпАП, згідно з якою наступає адміністративна відповідальність за вчинені протиправні дії. У протоколі обов`язково зазначаються: дата і місце його складання (число, місяць і рік складання протоколу, найменування населеного пункту, де його складено); посада, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника, а саме: прізвище, ім`я, по батькові; число, місяць, рік та місце народження; сімейний стан, у тому числі кількість утриманців (у разі наявності інформації); фактичне місце проживання (поштова адреса); місце роботи (повна назва підприємства без застосування абревіатур та його поштова адреса) або навчання особи, а якщо особа не працює, то про це робиться відмітка; відомості щодо заробітної плати (у разі наявності інформації); посада особи, що вчинила порушення (для посадових осіб); паспорт (серія, номер, ким і коли виданий) або інший документ, що посвідчує особу; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Суть правопорушення повинна бути описана таким чином, щоб вона найточніше відповідала термінології, що вживається у законах України, які передбачають відповідальність; нормативно-правові акти, які передбачають відповідальність за вчинене правопорушення (з обов`язковим зазначенням статей (їх частин), пунктів, абзаців тощо); прізвища, ім`я та по батькові, адреси свідків, якщо вони є. У протоколі може зазначатися як домашня адреса, так і адреса службової особи або контактний телефон, за яким їх можна викликати; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи (відомості про наявність актів обстеження підприємств, установ, організацій і об`єктів, відмітки про наявність документів та речей, які слугують доказами в справі, тощо); заподіяна матеріальна шкода (у разі наявності); відмітка про отримання особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, другого екземпляра протоколу.

За приписами п.2.8. Наказу №264, 2.8. при складанні протоколу слід чітко та розбірливо викладати всі відомості, передбачені формою протоколу, звертаючи особливу увагу на точність і повноту викладення складу порушення, які саме речі, предмети і документи вилучені за фактом виявленого порушення, їх індивідуальні ознаки, кількість, номери тощо.

Відповідно до п.2.9. Наказу №264, якщо однією особою вчинено два або більше адміністративних правопорушень, то адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим органом Держекоінспекції України (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з п. 3.4, 3.5 Наказу №264, посадова особа при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язана з`ясувати:чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення. У разі закриття кримінального провадження, але при наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через місяць з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження (стаття 38 КУпАП).

Пунктом 3.9 Наказу №264 визначено, що усі матеріали на кожного правопорушника формуються в окремі справи про адміністративне правопорушення. Справа на правопорушника оформляється з моменту складання протоколу. У справі накопичуються усі матеріали, які стосуються правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, протоколи лабораторно-аналітичних досліджень, висновки експертиз, повідомлення про попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи у разі відсутності відповідної відмітки у протоколі про адміністративне правопорушення, засвідченої її підписом, письмові пояснення, повідомлення, копії постанови про накладення адміністративного стягнення, листування з порушником, з органами державної виконавчої служби, суду, внутрішніх справ, документи, які підтверджують сплату штрафу порушником, у разі наявності майнової шкоди - документи про відшкодування шкоди, а також інші документи та матеріали, які мають відношення до згаданої справи.

Як зазначено у ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.238 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити:найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;прийняте у справі рішення.

Норми аналогічного змісту зазначені у п. 4.4. Наказу №264.

Суд зазначає, що зі змісту акту перевірки №9/*10 від 03.02.2020 року та протоколу №001251 від 28.01.2020 року вбачається, що перевіряючим зафіксовано, що в період з 19.02.2018 року по 21.08.2018 рік ТОВ «Ширяєво Хліб» здійснювало провадження діяльності з виробництвом хлібної продукції (про що свідчать звітність №1П-НПП (річна) за відсутністю дозволу на викиди ЗР в атмосферне повітря; не дотримано умов, наданих Дозволом на викиди № -1 від 22.08.2018 року щодо виготовлення річної кількості хлібобулочних виробів у розмірі не більше 1796,6 т/рік та проведення заварювальних робіт електродами марки МОНОЛІТН замість електродів марки АНО-4; у підприємства в наявності два працюючих стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а саме: твердопаливні котли, які працюють на пелетах, але дозвіл при цьому відсутній.

Однак, при цьому, в акті перевірки не вказано і жодним доказом не підтверджено:

- які саме речовини надходять в атмосферне повітря внаслідок роботи твердопаливних котлів, чи є такі речовини забруднюючими, в яких обсягах здійснюються викиди забруднюючих речовин та чи справляють такі речовини прямо або опосередковано негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища. При цьому, придбання, видаткова накладна від 28.11.2019 року жодним чином не доводить використання придбаних підприємством пелетів у роботі зазначених перевіряючими твердопаливних котлів. Крім того, матеріали перевірки не містять жодних даних, які б дали змогу ідентифікувати обладнання, яке за висновком перевірки, здійснює викиди забруднюючих речовин, кількість, найменування (модель, марка) або інші індивідуальні ознаки, місцезнаходження таких котлів не визначені. Потужність виявлених котлів, не зазначена, що є необхідним для визначення, яку номінальну теплову потужність вони мають задля віднесення до джерел утворення викидів для яких необхідне отримання дозволу згідно Переліку типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, у сфері енергетики та переробної промисловості, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 16.08.2004 року №317;

- суд зазначає, що в акті перевірки також відсутні будь-які докази, які підтверджують здійснення ТОВ «Ширяєво Хліб» діяльності у період з 19.02.2018 року по 21.08.2018 рік за відсутністю дозволу на викиди ЗР в атмосферне повітря. При цьому, річна звітність суб`єкта господарювання міститься лише дані про виготовлення відповідної продукції протягом року, а не в конкретний період;

- зазначені перевіряючими в акті перевірки порушення умов Дозволу на викиди № -1 від 22.08.2018 року щодо виготовлення річної кількості хлібобулочних виробів у розмірі не більше 1796,6 т/рік спростовуються відповідною звітністю ТОВ «Ширяєво Хліб» (арк.. справи 15-20);

- проведення зварювальних робіт електродами марки МОНОЛІТН замість електродів марки АНО-4 взагалі не підтверджено жодними доказами по справі про адміністративне правопорушення. Наявність у підприємства електродів марки МОНОЛІТН взагалі не свідчить про їх використання для здійснення зварювальних робіт. Відповідачем взагалі не зазначено факту проведення таких робіт, дати зварювальних робіт, а також не надано доказів яким чином використання електродів марки МОНОЛІТН впливає на атмосферне повітря.

При цьому, суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.01.2020 року №001251 зазначено, що проби на місці правопорушення не відбирались, а розрахунків збитків, про що також вказано в протоколі, відповідачем до суду не надано.

Крім того, з постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.02.2020 №001251 також не вбачається наявності будь-яких розрахунків збитків, як зазначено в протоколі від 28.01.2020 року №001251.

Зі змісту акту перевірки №9/10 від 03.02.2020, протоколу №001251 від 28.01.2020 та постанови про накладення адміністративного стягнення №001251 від 03.02.2020, судом встановлено, що в ході перевірки позивача інструментально-лабораторні вимірювання не здійснювалися, проби не відбиралися, технічна документація на обладнання не досліджувалася, доказів проведення зварювальних робіт електродами МОНОЛІТН та їх вплив на атмосферне повітря відповідачем не надано, відомості щодо віднесення виявлених котлів до джерел, які потребується отримання дозволу, відсутні, що із урахуванням відсутності факту експлуатації даного обладнання та встановлення їх робочого стану не є беззаперечним доказом порушення норм Закону України «Про охорону атмосферного повітря», що є підставою для притягнення посадової особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.78 КУпАП.

Як вже зазначалось судом, видаткова накладна на придбання пелет беззаперечно не доводить використання пелет саме в обладнанні, яке не зазначено в Дозволі.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення №001251 від 29.01.2020 року правопорушень.

Окрім того, суд також зазначає, що ч. 1 ст.78 КУпАП України передбачає, зокрема, відповідальність за викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом.

Таким чином, в розумінні ч.1 ст. 78 КУпАП, викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог є самостійними та окремими складами адміністративних правопорушень.

Відповідно до приписів ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Аналогічні приписи містяться в п. 2.9 Наказу №264.

Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що за кожне окреме адміністративне правопорушення має складатися окремий протокол, а в резолютивній частині постанови має зазначатися правова кваліфікація всіх правопорушень у вчиненні яких визнано винною ОСОБА_1 і лише потім, згідно ч.2 ст. 36 КУпАП, визначити стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Натомість, як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.02.2020 року №001251, ОСОБА_1 визнано винною у провадженні господарської діяльності з порушенням порядку здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу, тобто без зазначення правової кваліфікації згідно із диспозицією ч.1 ст.78 КУпАП.

Оскаржувана постанова також не містить посилання на докази, якими керувалася посадова особа, при розгляді справи, перелік визначених порушень не деталізовано, не містить конкретних даних, встановлених при розгляді справи, тобто фактично є неконкретизованою, що унеможливлює встановлення дійсних обставин справи та фактично вчинених правопорушень, тобто не визначений склад вчиненого правопорушення, не встановлені обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, наявність чи відсутність майнової шкоди, у зв`язку з чим взагалі неможливо встановити, за що саме ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення від 03.02.2020 року №001251 не відповідає вимогам ст. 238 КУпАП, а, відтак, є протиправною.

Крім того, за приписами ст. 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Суд зазначає, що триваючим правопорушенням є проступки, пов`язані з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Такі правопорушення припиняються виконанням регламентованих обов`язків або залученням винного в невиконанні особи до відповідальності.

Як вбачається з протоколу №001251 від 29.01.2020 року, відповідачем зроблено висновок про те, що ТОВ «Ширяєво Хліб» в період з 19.02.2018 року по 21.08.2018 рік здійснювало провадження діяльності з виробництва хлібної продукції (про що свідчать звітність №1П-НПП (річна) за відсутністю дозволу на викиди ЗР в атмосферне повітря, тобто правопорушення, як зазначено в матеріалах справи, вчинено саме з 19.02.2018 до 21.08.2018, а тому не є триваючим та є припиненим з моменту отримання відповідного дозволу на викиди ЗР в атмосферне повітря, тобто з 22.08.2018 року.

Разом з тим, відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення лише 29.01.2020 року, а постанову про накладення адміністративного стягнення №001251 винесено 03.02.2020 року, тобто поза межами строків, визначених ст.38 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 22.07.2019 року у справі №757/2757/16-а, «….в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Один лише підпис на постанові у справі про адміністративне правопорушення та сплата штрафу не означає згоду позивача з тим, що він вчинив адміністративне правопорушення…».

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових принципах, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Аналогічне положення закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд зазначає, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В той же час, у справі «Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки накладення адміністративного штрафу на позивача відбулось за необґрунтованих підстав, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Позивачем заявлено позовні вимоги про скасування постанови №001251 від 03 лютого 2020 року, винесеної старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Порпуліт Юлією Олександрівною, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.78 КУпАП.

Водночас, позивачем не заявлено позовних вимог про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що доказів вчинення адміністративного правопорушення відповідачем до суду не надано, а тому суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України закриття справи про адміністративне правопорушення.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про недоведеність вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та протиправність постанови про накладення адміністративного стягнення №001251 від 03.02.2020 року, вона підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

На підставі наведеного, керуючись ст. 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС, ст.78, 293, 294 КУпАП, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПН НОМЕР_1 ) до старшого державного інспектора з ОНПС Одеської області Порпуліт Юлії Олександрівни (місце роботи: м. Одеса, просп.. Шевченка, 12), Державної екологічної інспекції в Одеській області (місцезнаходження: м. Одеса, просп.. Шевченка, 12, 0) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 03.02.2020 року №001251, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 78 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 136 грн.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.78 КУпАП - закрити.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ширяївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Копію рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя О.В. Алексєєва