Справа № 640/15420/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року м. Київ №640/15420/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Київ з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (02094, м. Київ, вул. поправки Юрія, 6, оф. 26) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 29.07.2019 року у виконавчому провадженні №59662798 про стягнення з боржника основної винагороди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. протиправно була винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі - 10 728, 26 дол. США ВП №59662798, оскільки ухвалою верховного Суду у справі №753/10108/15-ц зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підставі заяви стягувача, оригіналу виконавчого документа, приватний виконавець Телявський A.M., керуючись ст. ст. З, 4, 24, 25, 25, 27 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59662798, при цьому, частиною 7 ст. 31 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Окрім того, відповідачем наголошено, що 05.08.2019 на адресу приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій було зазначено, що остання направляє приватному виконавцю Телявському A. M . ухвалу Верховного Суду від 13 травня 2019 року, в результаті чого, приватним виконавцем Телявським A.M. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженні №59662798 на підставі зазначеної ухвали.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.07.2018 Дарницьким районним судом м. Києва прийнято рішення у цивільній справі № 753/10108/15-ц, провадження № 2/753/10108/15-ц згідно з яким, позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково та стягнуто з боржника ( ОСОБА_1 ) заборгованість за кредитним договором №06/2468к-07 від 09 липня 2007 року у розмірі 112 758 доларів США, 77 центів, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2018 в цивільній справі №753/10108/15-ц, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року змінено. Зменшено суму заборгованості за кредитним договором №06/2468к-07 від 9 липня 2007 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», з 112 758,77 (ста дванадцяти тисяч сімсот п`ятдесяти восьми) доларів США до 107 282,68 (ста семи тисяч двохсот вісімдесяти двох) доларів США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 4 566,48 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 101 986,18 (сто одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість) доларів США, відсотки - 730,02 (сімсот тридцять) доларів США. В решті рішення залишено без змін.

23.01.2019 в цивільній справі №753/10108/15-ц було видано виконавчий лист.

Ухвалою Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №753/10108/15-ц відкрито касаційне провадження у даній справі; витребувано із Дарницького районного суду м. Києва цивільну справу №753/10108/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Задоволено клопотання представника Андрющенкової Олени Валеріївни про зупинення виконання судових рішень та зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича від 29.07.2019 відкрито виконавче провадження №59662798 з примусового виконання виконавчого листа №753/10108/15, виданого 23.01.2019 Дарницьким районним судом м. Києва про: стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/2468к-07 від 9 липня 2007 року у розмірі 107 282, 68 доларів США, яка складається з наступного:

- прострочена заборгованість по кредиту 4 566 дол. США 48 центів;

- сума дострокового стягнення кредиту 101 986 дол. США 18 центів;

- відсотки 730 дол. США 02 центи.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича від 29.07.2019 стягнуто з боржника основну винагороду у сумі 10 728, 26 дол. США.

Незгода позивача з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 29.07.2019 зумовила її звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд враховує, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, інших органів та посадових осіб, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» (в подальшому - Закон).

У відповідності до статті 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до норм ч. 1 і 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Перелік випадків, коли виконавчий збір не стягуються є вичерпний та наведений в ч. 5 і 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII, передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Зі змісту наведених норм права можна дійти висновку, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Натомість стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що 26.07.2019 до приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича надійшла заява АТ «Універсал Банк» про примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2019 по справі №753/10108/15, до якої було долучено оригінал виконавчого документа та копію довіреності на представника.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не покладено на приватного виконавця обов`язку здійснювати перевірку наявності судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень або на сайті судової влади України, натомість, приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також, суд звертає увагу, що власне в позовній заяві позивачем зазначено, що стягувачом не було повідомлено приватного виконавця про ухвалу Верховного Суду від 13.05.2019.

Отже, на виконання приписів Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із надходженням заяви стягувача про примусове виконання виконавчого документа, приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №59662798 з примусового виконання виконавчого листа №753/10108/15, виданого 23.01.2019 та в день його відкриття винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 10 728, 26 дол. США.

Суд наголошує, що станом на час відкриття виконавчого провадження №59662798 та прийняття оскаржуваної постанови приватний виконавець не знав та не міг знати про наявність ухвали Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №753/10108/15-ц, якою задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень та зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження. На державного виконавця не покладено обов`язку самостійного пошуку судових рішень в інформаційних системах.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що лише 05.08.2019 на адресу приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій було зазначено, що остання направляє приватному виконавцю Телявському A. M . ухвалу Верховного Суду від 13 травня 2019 року.

Так, одразу на наступний день після отримання приватним виконавцем ухвали Верховного Суду від 13 травня 2019 року про зупинення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05.12.2018 року до закінчення касаційного провадження, 06.08.2019 приватним виконавцем Телявським A.M. було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №59662798 на підставі зазначеної ухвали.

З наведеного вбачається, що приватним виконавцем Телявським A.M. було виконано ухвалу Верховного Суду від 13 травня 2019 року про зупинення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05.12.2018 до закінчення касаційного провадження, шляхом прийняття постанови від 06.08.2019.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши встановлені судом обставини справи, а також письмові пояснення сторін з приводу спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що приватний виконавець приймаючи постанову про стягнення основної винагороди від 29.07.2019 діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, при цьому, у державного виконавця відсутній обов`язок щодо перевірки судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на сайті Судової влади України, водночас, виконавець зобов`язаний вчиняти дії з метою ефективного та своєчасного виконання судових рішень, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», також, суд бере до уваги ті обставини, що після надходження до приватного виконавця ухвали верховного Суду від 13.05.2019 ним було вчинено дії, на виконання вимог такої ухвали та зупинено виконавчі дії з примусового виконання виконавчого документа по справі №753/10108/15.

Інших підстав, для визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 29.07.2019 року у виконавчому провадженні №59662798 про стягнення з боржника основної винагороди, окрім тих, оцінку яким судом надано вище, позивачем не наведено.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 29.07.2019 року у виконавчому провадженні №59662798 про стягнення з боржника основної винагороди.

На переконання суду, приймаючи оскаржувану позивачем постанову про стягнення з боржника основної винагороди відповідач діяв в межах повноважень да відповідно до приписів Закону України "Про виконавче провадження", також, суд бере до уваги ті обставини, що матеріали адміністративної справи не містять доказів визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2019 №59662798.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа