Справа № 308/1040/20
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1040/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Крегул М.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

за участю перекладача Трачук О.В.,

представника позивача - Балог О.Ю,

відповідача - ОСОБА_1 ,

та представника відповідача - адвоката Меженна В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Держприкордонслужби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Держприкордонслужби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеним адміністративним позовом, мотивуючи його тим, що 10 листопада 2019 року о 19 год. 45 хв. в міжнародному пункті пропуску залізничного сполучення «Чоп (Страж)» на виїзд з України в пасажирському потязі № 963 сполученням «Мукачево-Кошице», ОСОБА_1 пред`явив на паспортний контроль паспортний документ, який не належить пред`явнику, а саме паспорт громадянина Норвегії для виїзду за кордон № НОМЕР_2 виданий 13.07.2010 року. Документи, що фактично посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України на момент затримання у відповідача були відсутні. Під час подальшої роботи із затриманим було встановлено, що відповідач є громадянином Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з цим, з`ясовано, що відповідач звернувся до УДМС України в Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та був документований довідкою про звернення за захистом № 009333. 14.11.2019 року. В позові також позивач зазначає про те, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/12949/19 ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було затримано до вирішення питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказує, що 28.11.2019 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/711/19 громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було відмовлено у задоволенні позову до ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та станом на 31.01.2020 року зазначене рішення в апеляційному порядку ніким не оскаржено.
Враховуючи вище викладене та те, що останній знаходиться на території України з порушенням вимог чинного законодавства, самостійно покинути територію України відповідач не має бажання, а спроба незаконного перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він порушив вимоги ст. 204-1 КУпАП, ст.ст. 4,9,16 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», мав наміри незаконно виїхати за межі території України, позивач просить примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього просить допустити негайне виконання рішення.
14.02.2020 року від захисника відповідача, адвоката Меженна В.І. до суду подано відзив на позов, який мотивує тим, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати рішення прийняте відповідним компетентним органом про примусове повернення, а також ухилення від виїзду після прийняття такого рішення. У своєму відзиві вказує на те, що таке рішення до матеріалів позовної заяви не долучено, відповідач не був повідомлений про прийняття відносно нього такого рішення та відповідно не міг скористатися правом на його оскарження, а тому просить у задоволені позову відмовити.
Представник позивача військової частини № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Держприкордонслужби України Балог О..Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити , допустити негайне виконання рішення.

Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та його представник адвокат Меженна В.І. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 10 листопада 2019 року відповідача - громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було затримано при спробі незаконного перетину державного кордону України, зокрема, 10 листопада 2019 року о 19 год. 45 хв. в міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення «Чоп (Страж)» на виїзд з України в пасажирському потязі № 963 сполученням «Мукачево-Кошице» пред`явив на паспортний контроль паспортний документ, який не належить відповідачу, а саме паспорт громадянина Норвегії для виїзду за кордон № НОМЕР_2 виданий 13.07.2010 року. Документи, що фактично посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України на момент затримання у відповідача були відсутні. Під час подальшої роботи із затриманим йогодостовірні дані про особу було встановлено.

Документом, що достовірно посвідчує особу відповідача є закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2019 року по справі № 308/12949/19 відповідача було затримано до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року по справі № 260/711/19 відповідачу було відмовлено у задоволенні його позову до Державної міграційної служби України про оскарження рішення органу влади про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Станом на 31.01.2020 року зазначене рішення не оскаржено.

На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано: протокол про адміністративне затримання від 10.11.2019 року, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 10.11.2019 року; рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2019 року про затримання відповідача.

Представник позивача зазначає, що відповідач громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), підстав для законного перебування на території України передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не має бажання самостійно повернутися на батьківщину, а спроба незаконного перетинання ним державного кордону України свідчить про те, що він порушив вимоги ст. 204-1 КУпАП, ст. ст. 4,9,16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ст. 30 цього Закону та підлягає примусовому видворенню.

Згідно ч. 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб безгромадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Разом з тим, суд констатує, що рішення про примусове повернення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до матеріалів справи не долучено, та під час судового засідання суду не надано.
Натомість, відповідач у судовому засіданні зазначив, що має намір самостійно покинути територію України і кошти для цього він може отримати від своїх родичів .

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Крім того, із змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Аналіз зазначених норм права у даній справі, дає підстави вважати, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинно передувати прийняття рішення компетентним органом про примусове повернення в країну походження або третю країну і невиконання іноземцем або особою без громадянства такого рішення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній ухилятиметься від його виконання. Рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну може бути оскаржено до суду.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Судом встановлено, що відповідне рішення центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про примусове повернення згідно якого відповідач повинен би був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у рішенні - не приймалось.

Разом з цим, в матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач ухилявся від виконання цього рішення.

Судом встановлено, що відповідач не міг добровільно покинути Україну та був позбавлений можливості виконати рішення про примусове повернення в країну походження, оскільки, 14.11.2019року був затриманий згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду до вирішення питання про визнання його біженцем та поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

Таким чином, недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених положеннями частиною першою статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Відповідно, суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Судом встановлено в судовому засіданні, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) має документи, що посвідчують його особу, а саме закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан, серії НОМЕР_3 , на територію України потрапив законним шляхом, тобто відповідач має документ, що дає право на виїзд з України і заявив , що бажає в добровільному порядку покинути територію України.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги те, що відповідач не мав можливості добровільно покинути межі території України, оскільки , рішення про його примусове повернення відсутнє, у нього наявні документи, що посвідчують його особу і дають право виїзду з України, суд приходить до висновку, що представником позивача не доведено факт ухилення відповідача від виконання рішення про повернення, виїзд за межі території України, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9,241-246,250, 289 КАС України,ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову військової частини № НОМЕР_1 Західного регіонального управління Держприкордонслужби України до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул