Справа № 300/457/20
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2020 р. справа № 300/457/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка П.П., розглянувши у письмовому проваджденні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТзОВ "Вердикт Капітал", про скасування постанови приватного виконавця від 26.12.2019, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд із позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксани Анатоліївни (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТзОВ "Вердикт Капітал" про скасування постанови приватного виконавця від 26.12.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при відкритті виконавчого провадження відповідачем не дотримано вимог частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII, оскільки, приватним виконавцем - Клітченко О.А. виконавчий документ прийнято до виконання не за місцезнаходженням боржника або його майна. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують її права у виконавчому провадженні, а тому постанова від 26.12.2019 за № 59978959 підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі згідно із встановленими особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та призначено судовий розгляд справи на 06.03.2020 о 10:00 год. (а.с. 1-2).

Пунктом 4 резолютивної частини вказаної ухвали зобов`язано відповідача надати в судове засідання суду, належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 59978959.

Судом на виконання частини 1 статті 268 та частини 2 статті 269 КАС України направлено на офіційну адресу електронної пошти приватному виконавцю Клітченко Оксані Анатоліївні - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалу про відкриття провадження у справі від 28.02.2020, копію позовної заяви з додатками та копію повістки про виклик до суду. Вказане підтверджується звітами про доставку від 28.02.2020 (а.с. 23 - 24).

На адресу електронної пошти Івано-Франківського окружного адміністративного суду, 03.03.2020 о 16 год 06 хв, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 30-33). Спростовуючи позовні вимоги, відповідач вказав, що ним відкрито виконавче провадження на законних підставах, у відповідності до приписів частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", так як у позивача відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві. На переконання відповідача, ним правомірно прийнятий виконавчий документ до виконання за місцезнаходженням грошових коштів боржника, а саме карткового рахунку ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 , тобто які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах у місті Києві. Вказав на аналогічну правову позицію викладену в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.09.2018 в справі № 905/3542/15, від 19.08.2019 в справі № 922/1293/15, від 27.12.2019 в справі № 905/584/19.

Сторони, в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Cуд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача, представник відповідача та третьої особи про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відсутні потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив та письмові докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, судом встановлено такі обставини.

Для примусового виконання виконавчого напису №1764 від 13.08.2019, виданого приватним нотаріусом Броваровського районного нотаріального округу Київської області, ТзОВ "Вердикт Капітал" обрано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Клітченко Оксану Анатоліївну.

Представником ТзОВ "Вердикт Капітал" 05.09.2019, подано заяву про відкриття виконавчого провадження (а.с. 45). У вказаній заяві ТзОВ "Вердикт Капітал" просило відкрити, за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броваровського районного нотаріального округу Київської області Гамзотовою А.А. за №1764 від 13.08.2019 про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, коштів у розмірі 61802,64 гривень.

Так, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - Клітченко О.А. на підставі зазначеної заяви ТзОВ "Вердикт Капітал" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59978959 від 06.09.2019 (а.с. 53-54), із виконання виконавчого напису №1764 від 13.08.2019, яким зобов`язано стягнути з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Вердикт Капітал" заборгованість в розмірі 61802,64 грн (а.с.50).

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження направлено позивачу супровідним листом від 06.09.2019 (а.с. 56).

26.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва - Клітченко О.А., при примусовому виконані Виконавчого напису № 1764 виданого 13.08.2019, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_3 (а.с. 64).

Вказана постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника направлено позивачу супровідним листом від 26.12.2019 (а.с. 63).

Не погоджуючись із винесеною постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.12.2019 за № 59978959, з метою захисту свого порушеного права, позивач звернувся із позовною заявою до суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) складає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VІІІ), завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина перша статті 27 Закону № 1403-VIII також передбачає право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.

Звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника врегульовано Розділом IX Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 цього Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 25 вказаного Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки від 05.03.2020 з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Клітченко Оксана Анатоліївна визначено: м. Київ (а.с. 70).

Згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

З аналізу зазначених статей слідує, що прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів закон пов`язує із місцем проживання або місцем перебування боржника - фізичної особи, що врегульовано положеннями ст.24 Закону України "Про виконавче провадження".

Правове регулювання питання "місце виконання рішення" відносно відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем щодо боржника - фізичної особи включає в себе: місце проживання, місце перебування боржника, що регулюється наступними нормативно-правовими актами: Закон України "Про виконавче провадження", Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Цивільний кодекс України, Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України".

Згідно частин 1, 2, 6 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" місце проживання - це адміністративно - територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої фізична особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією місця проживання або місця перебування фізичної особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестись офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. При цьому, підтвердженням реєстрації місця проживання або місця перебування фізичної особи є довідка, яка видається органом реєстрації. Також, відомості про місце проживання та місце перебування особи можуть вноситись до наступних документів: паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Вимогами частини 5 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, приватного виконавця уповноважено самостійно проводити перевірку інформації про наявність боржника.

Судом встановлено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем вказана адреса боржника - ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с. 53-54). Аналогічна адреса зазначена у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 64).

Суд зазначає, що частина 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не містить норми про те, що право вибору місця виконання рішення приватним виконавцем належить стягувачу.

Що стосується наявності у позивача рахунків в банківських установах, які територіально знаходяться в м. Києві, суд зазначає таке.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшов до висновку, що безготівкові кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності. Виконавцем у відзиві зазначено, що аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 10.09.2018, справа №905/3542/15.

Верховний Суд у вищезазначеній постанові, дійшов висновку, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Таким чином, Верховним Судом звернута увага саме на момент звернення до стягнення грошових коштів, що перебувають на рахунках у банках.

При цьому, у спірних правовідносинах стягувач у заяві від 05.09.2019 про примусове виконання рішення не зазначив про наявність у боржника грошових коштів на банківських рахунках та в яких банківських установах, а вказав, що у випадку встановлення доходу боржника звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ "Вердикт капітал" без дати за вихідним №13856997 зазначено, що у клієнта ОСОБА_1 відкритий рахунок для обліку поточної заборгованості, а не зазначено про наявність карткового рахунку та наявність на цьому рахунку грошових коштів.

Таким чином, безпідставними є посилання відповідача на застосування у спірних правовідносинах позиції висловленої в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суд від 27.12.2019 у справі № 905/584/19.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За частинами 1 та 2 статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Таким чином, Закон №1404-VIII вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

При цьому, якщо законодавець у Законі №1404-VIII вживає термін "майно", поширюючи його значення на "кошти", то термін "кошти" відображається в дужках чи пов`язується змістом у відповідному реченні.

Натомість у частині 2 статті 24 Закону №1404-VIII термін "майно" вжито без вказівки про кошти.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна, в розумінні вимог частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів, що відповідачем і не досліджувалося, а в свою чергу трактувалося як "місце реєстрації центрального офісу банківської установи".

На думку суду, положення частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку. Окрім цього, таке застосування відповідачем частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII, взагалі нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві.

З огляду на зазначене, на думку суду, частина 2 статті 24 Закону №1404-VIII не поширює свою дію на відкриті рахунки в банківських установах.

Також, необхідно зазначити, що саме існування відкритих банківських рахунків не підтверджує факту перебування на цих рахунках грошових коштів, а відповідачем не надано жодного доказу наявності таких коштів.

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, суд зазначає, що даний лист має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями та не є джерелом права.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає, що відповідачем протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в ньому достовірної інформації про місцезнаходження боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.

Однак, позивачем оскаржено до суду тільки постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.12.2019, а постанова про відкриття виконавчого провадження 06.09.2019 не оскаржена.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку суд констатує, що з врахуванням спірних правовідносин для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог. Тому, з врахуванням вищезазначених висновків суду, слід скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 5997859 від 06.09.2019.

Як наслідок, протиправними є дії вчинені відповідачем при виконанні вищевказаного виконавчого документу, який прийнято до провадження протиправно, всупереч вимог чинного законодавства України.

Таким чином, слід скасувати оскаржувану постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.12.2019 у ВП № 5997859.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах даної справи міститься доказ понесення позивачем судових витрат в розмірі 840,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням №0.0..1 від 25.02.2020 про сплату судового збору (а.с. 1).

Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 ВП № 59978959.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Клітченко Оксани Анатоліївни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.12.2019 ВП № 59978959.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Клітченко Оксани Анатоліївни на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 ;

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва - Клітченко Оксана Анатоліївна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), вул. Окіпної Раїси, 4, корп. А, оф. 35 А, м. Київ, 02002;

ТзОВ "Вердикт Капітал" (), вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, м. Київ, 04053.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.