Справа № 640/410/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ №640/410/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство

"Придніпровське"

до Приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни

про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з

боржника основної винагороди, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, б. 121-В, ) з позовом до приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2019 року ВП №60876545.

Позовні вимоги мотивовано тим, що формальний підхід приватного виконавця Лановенко Л.О. до виконання виконавчого напису №884, невжиття заходів щодо розшуку майна (кукурудзи врожаю 2019 року) боржника спричинили створення штучних підстав для стягнення з ТОВ "Аграрне підприємство "Придніпровське" основної винагороди приватного виконавця. Позивачем наголошено, що виконавчий напис №884 було повернуто стягувачу без виконання на 8-й день після відкриття виконавчого провадження №60876545, стягнення відповідачем в рамках виконавчого провадження №60876545 не здійснено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом з сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди. Отже, приватним виконавцем, на виконання вказаних вище вимог Закону правомірно було винесено постанову від 12.20.2019 про стягнення з боржника основної винагороди.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилою Олегівною (надалі - Приватний виконавець/Відповідач) 12.12.2019 було відкрито виконавче №60876545 з примусового виконання Виконавчого напису №884, виданого 03.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Огороднік Ж.А., боржником у якому є ТОВ "АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПРИДНІПРОВСЬКЕ" (надалі - Позивач/Боржник), стягувачем - ТОВ «Аграрний Альянс» (код за ).

Змістом виконавчого напису № 884 встановлено:

- звернути стягнення на користь ТОВ «Аграрний Альянс» на кукурудзу врожаю 2019 року у кількості 1659,2 тон, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське". Кукурудза передана в заставу ТОВ «Аграрний Альянс» за Договором застави майбутнього врожаю, посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Огороднік Ж.А. 19.07.2019 (зареєстровано в реєстрі за № 550) (надалі - Договір застави), в якості забезпечення виконання зобов`язання за Договором поставки товару №00030 від 25.02.2019, укладеним між Стягувачем та Боржником, строк оплати за яким настав 30.11.2019;

- у разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (повністю або частково), пропоную задовольнити вимоги ТОВ «Аграрний Альянс» шляхом стягнення грошових коштів з рахунків ТОВ "Аграрне підприємство "Придніпровське", та перерахувати суму згідно Договору поставки товару №00030 від 25.02.2019 у розмірі 7 765 873,17 грн.

20.12.2019, приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначено, що «Приватним виконавцем для виявлення майна боржника здійснено виїзд за місцем знаходження майна, що зазначене у договорі застави майбутнього врожаю №550 від 19.07.2019 року, а саме: Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, Голубівська с/р. поля 245-9852, 245-9850. Майно, що необхідно передати стягувачу, а саме: врожай кукурудзи 2019 року у кількості 1 659,2 тон, не виявлено. 20.12.2019 виконавцем складено відповідний акт про відсутність майна, яке необхідно передати стягувачу згідно виконавчого документу».

Постановлено, виконавчий напис №884 повернути стягувачу без виконати у зв`язку з відсутністю станом на 20.12.2019 на полях 245-9852, 245-9850 врожаю кукурудзи 2019 року.

Також, 20.12.2019 приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди за вчинення виконавчих дій у розмірі 776 587,31 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статі 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-19) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Приписами частини третьої статті 24 Закону визначено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Згідно з пунктом 1 статті частини першої 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин 1 - 6 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статей 13 та 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 (далі - Порядок №643) затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

При цьому, суд наголошує, що згідно з приписами ч. 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2019 відповідачем, була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, фактичне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" суми заборгованості за виконавчим документом, тобто примусове виконання виконавчого документу, - не відбулось, що не заперечується сторонами.

Як наголошено позивачем в тексті позовної заяви, станом на 19.12.2019, на момент ознайомлення представника позивача з матеріалами виконавчого провадження №60876545, в них були відсутні будь-які згадки, документи чи докази, які свідчили б про фактичний виїзд приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. у Дніпропетровську область, про огляд нею полів, складення Акту про відсутність майна, тощо.

Позивачем зазначено, що до керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" із проханням провести огляд вказаних полів, приватний виконавець, також не звертався.

Суд звертає увагу, що надаючи відзив на позовну заяву, приватним виконавцем також не було надано суду доказів, які б підтверджували вчинення останнім активних дій, спрямованих на забезпечення виконання виконавчого напису №884 в межах виконавчого провадження №60876545, при цьому, Законом України «Про виконавче провадження» чітко визначено, що виконавче провадження, як примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд бере до уваги твердження позивача відносно того, що збирання врожаю кукурудзи припадає на кінець вересня - початок листопада, а тому закономірним є те, що в середині грудня місяця, за місцем знаходження земельних ділянок, що зазначені в Договорі застави, майна у вигляді врожаю кукурудзи знаходитись не могла.

Водночас, позивачем, який також виступає боржником у виконавчому провадженні №60876545 власне зазначено, що зібраний врожай, було передано на складське зберігання, оскільки договором застави передбачено забезпечення збереження предмета застави.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що приватним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на розшук місцезнаходження складів, де зберігається вказаний вище врожай, та власне дій, спрямованих на розшук самого врожаю.

Окрім того, суд зазначає, що виконавчим написом №884 передбачено можливість, у разі відсутності кукурудзи у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (повністю або частково), задоволення вимог ТОВ «Аграрний Альянс» шляхом стягнення грошових коштів з рахунків ТОВ "Аграрне підприємство "Придніпровське", та перерахування суми згідно Договору поставки товару №00030 від 25.02.2019 у розмірі 7 765 873,17 грн.

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів того, що приватним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на стягнення грошових коштів з рахунків боржника, як це передбачено виконавчим написом, у відзиві на позовну заяву відповідаечм не надано жодних змістовних пояснень та доказів щодо вчинених дій, спрямованих на реальне виконання вимог виконавчого напису №884 з метою належного його виконання.

Суд наголошує, що винагорода приватного виконавця передбачена саме за вчинення виконавчих дій, Законом України «Про виконавче провадження» встановлено обов`язок виконавців вживати передбачених заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Проте, встановлені судом обставини справи свідчать, що приватний виконавець Лановенко Людмила Олегівна формально підійшла до виконання виконавчого напису №884, приватним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів, спрямованих на реальне виконання виконавчого напису, відповідачем формально було вчинено дії, начебто спрямовані на розшук майна боржника, без настання реальних наслідків.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі 776 587, 31 грн., адже останнім не було вчинено активний дій, спрямованих на розшук майна боржника чи стягнення коштів з його рахунків, з метою виконання виконавчого напису №884, у зв`язку із чим постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2019 року ВП №60876545 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з критерії, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2019 року ВП №60876545.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 271, 287, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (03115, м. КИїв, проспект Перемоги, б. 121-В, ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з боржника основної винагороди від 20.12.2019 року ВП №60876545.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" (03115, м. Київ, проспект Перемоги, б. 121-В, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 648, 81 грн. (одинадцять тисяч шістсот сорок вісім гривень вісімдесят одна копійка) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу м. Києва - Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 17, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа