Справа № 120/949/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

06 березня 2020 р. Справа № 120/949/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс М.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області. У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в скасуванні рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 19.08.2009 № 196, в частині рішення про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також рішення відповідача про надання можливості приватизувати одноособово квартиру, в якій він зареєстрований;

- скасувати рішення відповідача від 19.08.2009 № 196, в частині рішення про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної сумісної власності;

- зобов`язати відповідача винести рішення, яким надати можливість реалізувати пільгу, передбачену п. 12 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII та приватизувати одноособово квартиру в якій він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом ІІ групи.

Рішенням відповідача від 19.08.2009 № 196 позивачу та членам його сім`ї передано у приватну спільну сумісну власність в рівних частках по ј на кожного квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також 19.08.2009 відповідачем видано свідоцтво про право власності на житло № 5813.

Позивач зазначає, що з метою реалізації передбаченого п. 12 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон від 28.02.1991 № 796-XII), права на передачу безплатно в особисту приватну власність займаної квартири державного та громадського житлового фонду, він 28.01.2020 звернувся до відповідача із заявою у якій просив:

- скасувати попереднє рішення від 19.08.2009 № 196 в частині приватизації квартири на праві приватної спільної сумісної власності;

- надати можливість реалізувати пільгу, передбачену п. 12 ст. 20 Закону від 28.02.1991 № 796-XII та приватизувати одноособово квартиру за АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований та проживає.

Листом відповідача від 19.02.2020 № Д-129/2 позивачу відмовлено у задоволенні заяви. Не погоджуючись із відмовою, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Перевіривши позовну заяву і додані до неї матеріали, доходжу висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 по справі № 826/19681/16, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тому, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням відповідача від 19.08.2009 № 196 йому та членам його сім`ї передано у приватну спільну сумісну власність в рівних частках по ј на кожного квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також 19.08.2009 відповідачем видано свідоцтво про право власності на житло № 5813.

Також позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом ІІ групи, а тому з метою реалізації права передбаченого п. 12 ст. 20 Закону від 28.02.1991 № 796-XII, звернувся до відповідача із заявою про скасування попереднього рішення відповідача від 19.08.2009 № 196 в частині приватизації квартири на праві приватної спільної сумісної власності та надати можливість приватизувати одноособово квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій він зареєстрований та проживає.

Однак, відповідач листом від 19.02.2020 № Д-129/2 відмовив позивачу у задоволенні заяви.

Судом встановлено, що на підставі рішення від 19.08.2009 № 196, у позивача та членів його сім`ї виникло право спільної сумісної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.08.2009, копія якого долучена до позовної заяви. Натомість подавши заяву від 28.01.2020 позивач переслідував мету змінити (переглянути) підставу набуття права власності на цю квартиру, коло власників (змінивши вид власності із спільної сумісної на особисту приватну, та стати єдиним власником квартири) у спосіб скасування рішення від 19.08.2009 № 196 та прийняття органом місцевого самоврядування нового рішення про передачу квартиру у приватну власність на підставі п. 12 ст. 20 Закону від 28.02.1991 № 796-XII.

Тобто за своєю правовою природою спір пов`язаний із підставами та суб`єктом набуття права власності на об`єкт цивільних прав (квартиру), що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Суд зазначає, що коли порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на його думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права власності особи на житло, то такі спори відносяться до спорів про захист цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 по справі № 711/3869/16-а.

З огляду на зазначене спір щодо права власності конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень - виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

На підтвердження такого висновку, суд додатково звертає увагу на те, що між позивачем і відповідачем жодних інших відносин, окрім як у сфері вирішення житлових питань наразі не існує.

Суд вважає, що оскаржувана відмова хоч і прийнята суб`єктом владних повноважень, однак спрямована на реалізацію приписів цивільного законодавства та впливає, насамперед, на майнові права у сфері житлових відносин.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки спірні правовідносини пов`язані із набуттям права власності позивача на житло, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особи звертаються до суду за захистом порушеного цивільного права.

З огляду на викладене у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, одночасно роз`яснивши позивачу можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України) та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович