Справа № П/320/151/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2020 року № П/320/151/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., за участю секретаря судового засідання Савенкова Є.О.

представника позивача Шульги Ю.В.
представників відповідача Смоляра Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Богуславської районної державної адміністрації Київської області

про протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
І. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Богуславської районної державної адміністрації Київської області, в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Богуславської районної державної адміністрації від 17.05.2019р., прийняте на засіданні Комісії з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі (оформлене Протоколом №12 від 17 травня 2019 року), яким повернуто на доопрацювання подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, з підстав не подання протоколу ВЛК;

- зобов`язати Богуславську районну державну адміністрацію призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, у розмірі, виходячи з нормативів, передбачених Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №214 від 28.03.2018 р.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.05.2019 року відбулося засідання Комісії Богуславської районної державної адміністрації з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі (далі - Комісія), на якому було повторно розглянуто подані позивачем документи для призначення грошової компенсації, та вирішено «подані документи ОСОБА_1 для отримання грошової компенсації повернути на доопрацювання». Вважає таке рішення районної ради протиправним та таким, що суперечить чинному законодавству України, оскільки поданий ним пакет документів на призначення грошової компенсації відповідає вимогам Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №214 від 28.03.2018 р.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказав, що рішення Комісії від 17.05.2019 не є остаточним, оскільки відправлено позивачу на доопрацювання. Зазначає, що підставою для прийняття такого рішення слугувала відсутність у документах наданих позивачем для отримання грошової компенсації постанови ВЛК.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі
Ухвалою суду 13.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 11.02.2020.

11.02.2020 у судове засідання прибули представник позивача та представник відповідача.

У судовому засіданні оголошено перерву у зв`язку із витребуванням додаткових доказів по справі до 27.02.2020.

27.02.2020 у судове засідання прибули представник позивача та представник відповідача.

В адміністративній справі оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яким позов задоволено частково.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 в період з 25.06.1987 по 21.06.1988 працював на посаді електромонтера та забезпечував бойову діяльність ОСОБА_7 армії у військовій частині п.п. НОМЕР_1 , яка дислокувалась на території Афганістану, що підтверджується довідкою Військового комісаріату Київської області №1/287 від квітня 2005 року та записами з трудової книжки позивача (а.с.8).

04.02.1988, під час перебування на території Афганістану, внаслідок обстрілу, позивач зазнав поранення, контузію - вибухову травму у вигляді струсу головного мозку з незначними клінічними проявами, у звязку з чим знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.02.1988 по 18.02.1988 у військовій частині № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №78, виданою командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с.9).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачем було отримане безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 27.03.1996 (а.с.10).

Листом №678 від 06.06.2005 Центральна військово-лікарська комісія відмовила позивачу у проведенні обстеження ВЛК посилаючись на те, що під час отримання травми останній знаходився не під час проходження служби в армії (а.с.12).

Відповідно до висновку медико-соціальної (експертної) комісії (МСЕК), з 08.06.2006 позивачу було призначено II (другу) групу інвалідності довічно. Як встановила комісія, причиною інвалідності стала контузія, травма у вигляді струсу мозку з рубцями голови, отримана при виконанні інтернаціонального обов`язку. Дані обставини підтверджуються Довідкою МСЕК серії КИО-І №151222 від 13.06.2006 (а.с.11).

30.06.2006 позивач отримав безтермінове посвідчення інваліда ІІ групи серії НОМЕР_4 (а.с.10).

Починаючи з 26 грудня 2013 року і по даний час, позивач перебуває на квартирному обліку в позачерговій черзі як інвалід війни, що підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Богуславської міської ради №177/14 від 26.12.2013.

06 червня 2018 року відбулося засідання Комісії Богуславської районної державної адміністрації з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі, на якому було розглянуто подані позивачем документи для призначення грошової компенсації.

Відповідно до рішення Комісії відповідача від 06.06.2018, було вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні грошової компенсації з ти підстав, що відповідно до поданих документів позивач є особою з інвалідністю, але не належить до осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а працював у військовій частині, яка дислокувалась на території Афганістану по трудовому договору на посаді електромонтера. Також, під час розгляду заяви позивача, доповідач (секретар Комісії) в своєму виступі проінформувала, що право на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилих приміщень мають особи з інвалідністю І-ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, повязаних з перебуванням в інших державах, що підтверджується постановою військово-лікарської комісії. Громадянин ОСОБА_1 подав до управління заяву з неповним пакетом документів, відсутня постанова військово-лікарської комісії (а.с.13).

Вважаючи таке таке рішення суб`єкта владних повноважень протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 у справі 320/6026/18 визнано протиправним та скасовано рішення Богуславської районної державної адміністрації від 06.06.2018, прийняте на засіданні Комісії з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі, в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав та зобов`язано Богуславську районну державну адміністрацію повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, враховуючи відсутність необхідності подання заявником постанови ВЛК для призначення такої грошової компенсації.

17.05.2019 відбулося засідання Комісії, на якому було повторно розглянуто подані позивачем документи для призначення грошової компенсації, за наслідками якого було вирішено «подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації повернути на доопрацювання» (а.с.21).

Не погоджуючись з таким рішенням Богуславської районної державної адміністрації, вважаючи його необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

V. Норми права, які застосував суд
За вимогами ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ (далі також - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються - учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачем було отримане безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 27.03.1996 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії. каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

28 березня 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №214 "Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей", якою, зокрема, затверджено «Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей» (далі також - Порядок).

Даний Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, для осіб з інвалідністю /-// групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, повязаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та які потребують поліпшення житлових умов (далі - грошова компенсація) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української PCP (далі - квартирний облік) та на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр).

Відповідно до п.п. 3-5 Порядку:

Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю І-ІІ групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, повязаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю), (п. 3 Порядку);

Грошова компенсація членам сімї загиблого учасника бойових дій на території інших держав або особам з інвалідністю виплачується у повному обсязі в порядку черговості взяття на квартирний облік і з урахуванням категорії отримувача грошової компенсації для членів сімї загиблого, визначених пунктом 2 цього Порядку, за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, для осіб з інвалідністю - групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, повязаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та які потребують поліпшення житлових умов. (п. 4 Порядку)

За поданням структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, міських, районних у містах рад за рішенням виконавчого комітету міської, районної в місті (в разі її утворення) ради або за розпорядженням голови районної, районної в м. Києві держадміністрації утворюються комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації (п. 5 Порядку).

Статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що до учасників бойових дій належать не тільки військовослужбовці, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ, але і особи, які брали участь у забезпеченні бойової діяльності військ, працівники відповідних категорій, які працювали в державах, де в цей період велися бойові дії.

Відповідно до п. 7, 8 Порядку виплати грошової компенсації, заява про призначення грошової компенсації подається особою з інвалідністю до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку особисто. До заяви, зокрема, додаються копії наступних документів:

1) документа, що посвідчує особу заявника;

2) посвідчення встановленого зразка, що підтверджує статус особи з інвалідністю;

3) для осіб, статус яким установлено відповідно до пункту 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон), - довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

4) постанови військово-лікарської комісії.

Згідно з п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, однією із причин інвалідності є поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав.

Встановлення такої інвалідності відбувається за наслідками проведення медико-соціальної експертизи (МСЕК). Тобто, саме МСЕК (а не ВЛК) наділена повноваженнями щодо встановлення причинного звязку між заданою контузією під час проведення бойових дій на території інших держав та інвалідністю особи, що не була військовослужбовцем на час отримання травми.

Пунктом 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317 зазначено, що причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Питання функціонування Військово-лікарських комісій (ВЛК) регулюється наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.20018 р. «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», відповідно до норм якого:

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами 1-І І груп патогенності; працівників допоміжного флоту ОСОБА_8 Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України) визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

VI. Оцінка суду
Як вбачається з матеріалів справи, протоколом №2 від 17.05.2019 р. Богуславської районної державної адміністрації, вирішено на засіданні Комісії з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі (оформлене Протоколом №12 від 17 травня 2019 року), повернути на доопрацювання подані позивачем документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, з підстав не подання постанови ВЛК.

Судом встановлено, що підставою розгляду документів ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб які брали участь у бойових діях на території інших держав на засіданні Комісії Богуславської районної державної адміністрації стало рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі 320/6026/18, яким визнано протиправним та скасовано рішення Богуславської районної державної адміністрації від 06.06.2018, прийняте на засіданні Комісії з питань виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей у Богуславському районі, в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав та зобов`язано Богуславську районну державну адміністрацію повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, враховуючи відсутність необхідності подання заявником постанови ВЛК для призначення такої грошової компенсації.

Згідно з пунктом 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, учасниками бойових дій визнаються - учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, позивачем було отримане безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 27.03.1996 .

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії. каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Відповідно до висновку медико-соціальної (експертної) комісії (МСЕК), з 08.06.2006 позивачу було призначено II (другу) групу інвалідності довічно. Як встановила комісія, причиною інвалідності стала контузія, травма у вигляді струсу мозку з рубцями голови, отримана при виконанні інтернаціонального обов`язку. Тобто, призначення групи інвалідності прямо пов`язане з перебуванням позивача в Афганістані в 1988 році та отримання ним поранення під час ведення там військових дій. Дані обставини підтверджуються Довідкою МСЕК серії КИО-І №151222 від 13.06.2006.

Починаючи з 26 грудня 2013 року і по даний час, позивач перебуває на квартирному обліку в позачерговій черзі як інвалід війни, що підтверджується Рішенням Виконавчого комітету Богуславської міської ради №177/14 від 26.12.2013 р.

Таким чином, відповідно до норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Житлового кодексу Української PCP, позивач відноситься до категорії осіб, що є:

1. Учасником бойових дій на території інших держав;

2. Особою з інвалідністю II групи внаслідок війни (внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з перебуванням у таких державах);

3. Особою, яка потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному обліку.

Положеннями Порядку встановлюється процедура та порядок виплати грошової компенсації членам сім`ї загиблого учасника бойових дій на території інших держав або особам з інвалідністю, яким зокрема визначено перелік документів, що подаються з метою тримання такої компенсації.

Керуючись вищевказаним Порядком, позивач звернувся з пакетом документів, необхідних для отримання компенсації.

Відповідно до протоколу Комісії Богуславської районної державної адміністрації №2 від 17.05.2019, Комісією було вирішено подані документи ОСОБА_2 для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав повернути на доопрацювання, оскільки ОСОБА_2 подано до управління заяву з неповним пакетом документів, а саме відсутня постанова військово-лікарської комісії (а.с.19, 20).

Під час розгляду справи представник відповідача пояснив, що будь-яке рішення щодо погодження або відмови у наданні позивачу грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав Богуславською районною державною адміністрацією не приймалося, а лише на засіданні Комісії було розглянуто надані ОСОБА_1 документи для отримання такого компенсації, за результатами якого було виготовлено протокол №2 від 17.05.2019.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України вказується, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

З аналізу наведених положень вбачається, що предметом оскарження в судовому порядку можуть бути виключно прийняті рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Зважаючи на те що, 17.05.2019 на засіданні Комісії Богуславської районної державної адміністрації не було прийнято жодного рішення щодо виплати грошової компенсації деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, суд вважає позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення Богуславської районної державної адміністрації від 17.05.2019р. передчасною та необґрунтованою.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Богуславську районну державну адміністрацію призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, у розмірі, виходячи з нормативів, передбачених Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №214 від 28.03.2018 р суд зазначає наступне.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі 320/6026/18 встановлено, що 06.06.2018 відмовляючи у призначенні компенсації позивачу, відповідач помилково прийшов висновку, що позивач хоч і є особою з інвалідністю, але не належить до осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, через те що працював у військовій частині по трудовому договору на посаді електромонтера, а тому не має права на отримання грошової компенсації відповідно до Порядку.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідач не наділений повноваженнями трактувати Закон, та не може на власний розсуд визначати статус учасника бойових дій.

Позивач надав відповідний документ, що підтверджує його статус як інваліда війни, та як учасника бойових дій, та надав відповідні посвідчення (посвідчення УБД та посвідчення інваліда війни) та інші підтверджуючі документи.

Питання щодо того, які особи належать до учасників бойових дій регламентується статтею 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, в якій визначено, що до учасників бойових дій належать не тільки військовослужбовці, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ, але і особи, які брали участь у забезпеченні бойової діяльності військ, працівники відповідних категорій, які працювали в державах, де в цей період велися бойові дії.

Крім того, позивач надав до Комісії відповідача довідку МСЕК про II групу інвалідності, встановлену довічно, в якій зазначено причину інвалідності, а саме: контузія, травма у вигляді струсу мозку з рубцями голови отримана при виконанні інтернаціонального обов`язку. Тобто, даним висновком МСЕК установлено причинний зв`язок між отриманим позивачем пораненням, контузією (при перебуванні в Афганістані під час ведення там бойових дій), та призначеною інвалідністю.

Відповідно до п. 7, 8 Порядку виплати грошової компенсації, заява про призначення грошової компенсації подається особою з інвалідністю до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку особисто. До заяви, зокрема, додаються копії наступних документів:

1) документа, що посвідчує особу заявника;

2) посвідчення встановленого зразка, що підтверджує статус особи з інвалідністю;

3) для осіб, статус яким установлено відповідно до пункту 7 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон), - довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності;

4) постанови військово-лікарської комісії.

Мотивуючи свою відмову у призначенні позивачу грошової компенсації, відповідач зазначає, що інвалідність І-ІІ групи осіб з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, повинно підтверджуватися постановою військово-лікарської комісії (ВЛК). Через те, що ОСОБА_3 не надав таку постанову ВЛК, тому відповідач вважає, що подано неповний пакет документів для призначення грошової компенсації.

Дане твердження суд вважає безпідставним з наступних підстав.

06.06.2005, ще до оформлення інвалідності, позивач звертався до Центральної військово-лікарської комісії (ВЛК) Міністерства оборони України з приводу встановлення причинного зв`язку завданої травми, але йому відмовили у проведенні обстеження саме у ВЛК, так як заявник отримав травму не під час проходження служби в армії (не був військовослужбовцем), та вказали, що дане питання входить до компетенції МСЕК. Дана обставина підтверджується Довідкою ЦВЛК №678 від 06.06.2005. Дану довідку позивач надавав відповідачу, проте це не було взято до уваги.

В даному випадку, на позивача, як на особу, яка брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ та отримала інвалідність внаслідок контузії, пов`язаною з участю у бойових діях під час перебування на території інших держав, - розповсюджуються положення Постанови Кабінету Міністрів України Питання медико-соціальної експертизи №1317 від 03.12.2009, якою затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно з п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, однією із причин інвалідності є поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав.

Встановлення такої інвалідності відбувається за наслідками проведення медико-соціальної експертизи (МСЕК). Тобто, саме МСЕК (а не ВЛК) наділена повноваженнями щодо встановлення причинного зв`язку між заданою контузією під час проведення бойових дій на території інших держав та інвалідністю особи, що не була військовослужбовцем на час отримання травми.

Також, дане твердження підтверджується і нормами п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317, - в якому зазначено, що Причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Питання функціонування Військово-лікарських комісій (ВЛК) регулюється наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.20018 р. Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, відповідно до норм якого:

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами 1-І І груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України) визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства, постанови ВЛК щодо установлення причинного зв`язку захворювань, травм поранень, контузій, можуть стосуватися виключно військовослужбовців, а не осіб, які брали участь у забезпеченні бойової діяльності військ, працівників відповідних категорій, які працювали на території інших держав, де велися бойові дії, до яких і відноситься позивач.

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на обставину не надання позивачем постанови ВЛК, як на підставу для відмови у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення - є незаконним та необгрунтованим, а відповідна грошова компенсація має бути призначена позивачу на підставі наданої довідки МСЕК, без надання постанови ВЛК, так як позивач є інвалідом війни з числа учасників бойових дій, що не є військовослужбовцями.

Так як Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей має загальний характер, і застосовується як до членів сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, так і до осіб з інвалідністю І-ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, - то надання постанови ВЛК є обов`язковим виключно для колишніх військовослужбовців, до яких може застосовуватися військово-лікарська експертиза. Для позивача, в даному випадку, достатнім і необхідним для призначення компенсації є надання ним довідки медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про групу та причину інвалідності, яку він і надав Комісії.

Таким чином, позивач, як учасник бойових дій на території інших держав, який став особою з інвалідністю 2 групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з перебуванням у цих державах, та, як особа, що перебуває на квартирному обліку, - має законне право на отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав.

Також, суд звертає увагу, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Суд зауважує, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).
Таким чином, вимога позивача про зобов`язання Богуславської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, у розмірі, виходячи з нормативів є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, у разі помилкового обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права чи неналежного формулювання позовних вимог, адміністративні суди мають право на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

Положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України цілком кореспондуються з положеннями частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведеного, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог, та зазначає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Богуславської районної державної адміністрації повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав та прийняти рішення з урахуванням висновків даного рішення суду та рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 у справі 320/6026/18, правова оцінка якого не була врахована відповідачем під час повторного розгляду наданих документів ОСОБА_1 для отримання компенсації.

VIII Висновок суду.
Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

IX. Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Богуславську районну державну адміністрацію повторно розглянути подані ОСОБА_1 документи для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав та прийняти рішення з урахуванням висновків рішення суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 березня 2020 р.