Справа № 200/1333/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 р. Справа№200/1333/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав, зокрема, що є учасником бойових дій (АТО) і відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

На протязі 2019 року з метою реалізації цього права неодноразово звертався до відповідача, однак це право було відповідачем порушено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в справі № 200/6895/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року, його права були відновлені.

Однак, після набрання судовим рішенням законної сили зазначена ним земельна ділянка у листопаді 2019 року була сформована відповідно до проекту, який розроблено іншою особою, та їй призначено кадастровий номер. Таким чином він не отримав можливості оформити земельну ділянку у власність.

У зв`язку з наведеним 18 листопада 2019 року звернувся до Генічеської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки (іншої земельної ділянки) орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Генічеська Гірка Генічеського р-ну Херсонської обл. - поруч із земельними ділянками з кадастровими номерами: :04:001:1207 та :04:001:1644 (обидві для індивідуального дачного будівництва).

Вказану заяву відповідач отримав 22 листопада 2019 року, між тим відповідь на заяву надана не була.

Вважаючи свої права порушеними, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Генічеської районної державної адміністрації щодо не розгляду його заяви від 18 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Генічеська Гірка Генічеського р-ну Херсонської обл. - поруч із земельними ділянками з кадастровими номерами :04:001:1207 та :04:001:1644;

- зобов`язати Генічеську районну державну адміністрацію повторно розглянути його заяву від 18 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, і за результатами такого розгляду прийняти відповідне рішення у формі, встановленій ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», яким надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва у власність в розмірі не більше 0,0600 га, яка розташована за адресою: Генічеська Гірка Генічеського р-ну Херсонської обл. - поруч із земельними ділянками з кадастровими номерами :04:001:1207 та :04:001:1644.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у Генічеської районної державної адміністрації витребувані заява позивача від 18 листопада 2019 року з доказами її вхідної реєстрації; в разі наявності такого рішення або інший документ, прийнятий за наслідками розгляду вказаної заяви, з доказами його надіслання та отримання позивачем. Встановлено строк для подання витребуваних доказів по 20 лютого 2020 року.

Вказана ухвала у встановленому порядку отримана відповідачем та на її виконання до суду подані докази. Між тим, доказів надіслання позивачу та отримання ним документу, що прийнятий за наслідками розгляду заяви позивача, подано не було.

Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій (АТО) і відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

На протязі 2019 року з метою реалізації цього права неодноразово звертався до відповідача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в справі № 200/6895/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року та набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Генічеської районної державної адміністрації щодо не розгляду відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України клопотання (у формі заяви) ОСОБА_1 від 17 квітня 2019 року № Г-326/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; зобов`язано Генічеську районну державну адміністрацію розглянути клопотання (у формі заяви) ОСОБА_1 від 17 квітня 2019 року № Г-326/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Однак передбачене п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» право позивача реалізовано не було.

18 листопада 2019 року позивач надіслав по пошті до Генічеської районної державної адміністрації клопотання (у формі заяви), в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Генічеська Гірка Генічеського р-ну Херсонської обл. (відповідно до наданих графічних матеріалів). Зазначав, що ділянка розташована поруч із земельними ділянками з кадастровими номерами :04:001:1207 та :04:001:1644 (обидві - для індивідуального дачного будівництва).

Клопотання (у формі заяви) відповідачем отримано 21 листопада 2019 року та в той же день зареєстровано під №Г-1009/1.

За результатами розгляду вказаного клопотання (у формі заяви) відповідачем оформлено лист від 16 грудня 2019 року №Г-1009/1, яким повідомлено, що заяву буде розглянуто на черговому засіданні комісії щодо реалізації повноважень районної державної адміністрації в галузі регулювання земельних відносин. Про прийняте рішення буде додатково проінформовано.

У вказаному листі помилково зазначено дату заяви позивача №Г-1009/1 як «від 22 листопада 2019 року».

Вказаний лист не містить ні рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Доказів надіслання позивачу та отримання ним вказаного листа до суду подано не було.

Судом також встановлено, що відповідно до інформації, яка містить Публічна кадастрова карта, що розміщена на сайті https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta та на сайті https://newmap.land.gov.ua, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:1207 (площа 0,06 га) та :04:001:1644 (площа 0,093 га) є приватною власністю, цільове призначення кожної - для індивідуального дачного будівництва.

Між вказаними земельними ділянками розташована земельна ділянка (орієнтовною площею 0,08 га), яка кадастрового номеру не має.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтями 50 та 51 вказаного Кодексу визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Згідно з ч.ч. 1 та 4 ст. 54 вказаного Кодексу землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Згідно з п. «ґ» ч. 1 ст. 121 цього Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, яка визначає повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема для індивідуального дачного будівництва.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Кодексу рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 вказаного Кодексу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 вказаного Кодексу визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Передбачена ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України мотивована відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (на відміну від дозволу), не потребує оформлення її окремим рішенням, у зв`язку з тим, що не носить організаційно-розпорядчого характеру, оскільки нікого не зобов`язує до вчинення певних дій з викладених в ній питань.

Разом з тим дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є документом організаційно-розпорядчого характеру, а тому має бути оформлений рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» приймається у формі розпорядження.

Отже, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган в місячний строк надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

В порушення наведених вимог законодавства відповідач на клопотання позивача, що підлягало розгляду в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, надіслав позивачу лист, якій не містить ні рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Вказане свідчить про допущення суб`єктом владних повноважень бездіяльності щодо розгляду клопотання позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку суб`єктом владних повноважень виконано не всі умови, визначені законом, необхідні для правильного вирішення заяви, з якою звернувся позивач.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган рішення, дії або бездіяльність якого оскаржуються, вчиняючи замість нього дії, які входять до його безпосередньої компетенції та які він мав вчинити.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року в справі №813/1062/14.

З огляду на наведене оскільки права позивача порушені, тому з метою ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню частково - шляхом визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду клопотання (у формі заяви) позивача у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України із зобов`язанням відповідача розглянути клопотання (у формі заяви) позивача відповідно до наведених норм з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 814/2222/17 (провадження №К/9901/47013/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Генічеської районної державної адміністрації (75500, Херсонська обл., м. Генічеськ, вул. Центральна, 5, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генічеської районної державної адміністрації щодо не розгляду відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України клопотання (у формі заяви) ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року №Г-1009/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зобов`язати Генічеську районну державну адміністрацію розглянути клопотання (у формі заяви) ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року №Г-1009/1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 05 березня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда