Справа № 810/2948/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року м. Київ № 810/2948/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №,
ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у Київській області/контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.03.2018 року №, прийнятого Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що акт камеральної перевірки від 03.03.2018 року №000668/10-36-53-02/ НОМЕР_1 направлено контролюючим органом з порушенням вимог пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, а відтак не може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення. Крім того, ОСОБА_1 вказує на порушення контролюючим органом строків винесення податкового повідомлення-рішення та строків його направлення. Разом з цим, позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення направлено неналежним контролюючим органом.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній наполягає на правомірності прийнятого ним рішення та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Справа вирішується на підставі наявних в ній документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вишгородським відділенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб - фізичною особою ОСОБА_1 , за наслідком якої складено акт від 03.03.2018 року №000668/10-36-53-02/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки в ході її проведення встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, визначених пункту том 57.1 статті 57, пункту 179.7 статті 179, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у кількості 376 днів.

На підставі наведених висновків контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.03.2018 року №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 5000,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

ОСОБА_1 не погоджуючись зі спірним рішення подала скаргу, за наслідком розгляду якої рішенням Державної фіскальної служби України від 29.05.2018 року №7713/01-99-99-11-02-01-14 оскаржуване рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Положеннями пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

В контексті приписів підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п. 86.2 ст. 86 ПК України).

Положеннями пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Згідно пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Так, як стверджує позивач відповідачем при прийнятті спірного рішення порушено строки направлення акту перевірки, винесення податкового повідомлення-рішення та строки його направлення на адресу ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи позивача в цій частині, як підстави для скасування оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що акт перевірки складений контролюючим органом 03.03.2018 року.

Натомість, як зазначає позивач, відповідний акт перевірки та податкове повідомлення-рішення скеровано контролюючим органом на її адресу 21.03.2018 року та отримані нею 10.04.2018 року.

Пояснень щодо зазначених обставин Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області до суду не надано.

Разом з цим, суд звертає увагу, що порушення строків скерування акту перевірки, податкового повідомлення-рішення не можуть нівелювати наявність порушення, що встановлене контролюючим органом під час здійснення відповідної перевірки.

Між тим, суд вважає за необхідне вказати, що в ході розгляду справи встановлено прийняття відповідачем спірного рішення 03.03.2018 року, тобто в день здійснення камеральної перевірки.

Дані обставини свідчать, що Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області фактично позбавлено права позивача на подання заперечень на акт перевірки, яке надано платнику податків у відповідності до пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України, проте, зазначене сукупності, на думку суду не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В даному випадку суд перевіряє наявність чи відсутність порушення як такого.

Як вже було вказано судом вище, камеральною перевіркою встановлено порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, визначених пункту том 57.1 статті 57, пункту 179.7 статті 179, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у кількості 376 днів.

Так, судом встановлено, що спірне рішення прийнято контролюючим органом за порушення позивачем строків сплати грошового зобов`язання визначеного ОСОБА_1 податковим повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № про сплату транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25000,00 грн.

Факт сплати транспортного податку 12.10.2017 року позивачем у позовній заяві не заперечувався.

Між тим, судом встановлено, що податкове повідомлення від 22.06.2016 року № про сплату транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік в сумі 25000,00 грн. скеровано контролюючим органом позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак конверт повернувся з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що термін сплати по податковому повідомленню-рішенню від 22.06.2016 року № сплив 01.10.2016 року, а ОСОБА_1 сплачено такий податок 12.10.2017 року, а відтак контролюючий орган вважає, що податкове повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № було вручено платнику податку (позивачу) належним чином, з огляду на що, ГУ ДФС у Київській області правомірно застосовано штраф в порядку пункту 126.1 статті 126 ПК України спірним рішенням.

Суд не може погодитись із наведеними твердженнями контролюючого органу мотивуючи це наступним.

Так, згідно пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Так, у позовній заяві позивачем зазначено, що вона проживає з 30.08.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 , а податкове повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № нею не отримувалось.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження факту місяця реєстрації (місця проживання) позивача за адресою: АДРЕСА_1 , а тому стверджувати про дотримання контролюючим органом положень статті 58 ПК України не вбачається за можливе.

Суд наголошує, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області не надано жодних документів, у тому числі доказів на підтвердження перебування позивача на обліку у Вишгородському відділені Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області та/або місця реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного, на думку суду, факт вручення позивачу контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 22.06.2016 року № у спосіб встановлений статтею 58 ПК України жодними належними та достатніми доказами не підтверджено, а відтак стверджувати про порушення строків сплати ОСОБА_1 узгодженої суми грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб не вбачається за можливе.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 73, 77-78, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5А, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.03.2018 року №, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, б. 5А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суму сплаченого нею судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева