Справа № 405/1504/17 (2-а/405/53/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2020 року м. Дніпросправа № 405/1504/17 (2-а/405/53/17)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Кременчук Гусака Віталія Олександровича на постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2017 року в адміністративній справі №405/1504/17 (головуючий суддя І-ї інстанції Шевченко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Кременчук Гусака Віталія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.03.2017 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Ленінського районного суду м.Кіровограда з позовом до інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Кременчук Гусака В.О., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АР № 816691 від 09.03.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 510 грн..

Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Кременчук Гусака В.О. щодо винесення постанови серії АР № 816691 від 09.03.2017 року у справі про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн..

Постанову серії АР № 816691 від 09.03.2017 року винесену інспектором роти №2 батальйону УПП у м.Кременчук Гусака В.О. по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 скасовано, а провадження по адміністративній справі закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначено, що судом при вирішенні справи не враховано, що вчинення позивачем інкримінованого правопорушення повністю підтверджено відеофіксацією, диск якої доданий до апеляційної скарги.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

В постанові Верховного Суду зазначено, що перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд не звернув увагу на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права та не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги відповідача щодо залучення третьої особи у справі та витребування доказів. Крім того, у судовому рішенні відсутні мотиви щодо прийняття чи відмови у прийнятті відеозапису з нагрудної відеокамери, який інспектор Гусак В.О. додав до матеріалів апеляційної скарги як доказ правомірності своїх дій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2017 року відповідачем прийнята постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та до нього застосовано штраф в сумі 510 грн..

Згідно тексту оскаржуваної постанови 09.03.2017 року о 05.12 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET н/зВА0676АК в м.Кременчуці, по вул.Небесної Сотні, керував автомобілем на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначений дорожніми знаками 5.8, чим порушив п.п. 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. (а.с.2).

Не погодившись з постановою інспектора, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем при винесенні постанови про адміністративне правопорушення порушено положення ст.280 КУпАП, достеменно не встановлено чи був винен позивач у вчиненому правопорушенні, враховуючи, що крім протоколу будь-яких інших доказів не наведено. Незважаючи на те, що згідно ст.251 КУпАП доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові прийнятій відповідачем, не наведено будь-якої оцінки вказаного доказу. В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази порушення позивачем ПДР.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідально також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Як зазначалось вище, згідно оскаржуваної постанови 09.03.2017 року о 05.12 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом CHEVROLET н/зВА0676АК в м.Кременчуці, по вул.Небесної Сотні, керував автомобілем на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначений дорожніми знаками 5.8, чим порушив п.п. 17.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. (а.с.2).

Оцінюючи правомірність дій відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 роз`яснено положення частини першої статті 276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням роз`яснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, передбачені статтею 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектор Гусак В.О. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції в м.Кременчук Кіровоградської області Департаменту патрульної поліції і має спеціальне звання «лейтенант поліції», а тому має повноваження розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені частиною третьою статті 122 КУпАП, які вчиняються на території м.Кременчук Кіровоградської області.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на наявність відеофіксації вказаного вище правопорушення та порядку складання постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

З приводу допустимості вказаного відеозапису, як належного доказу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача.

З урахуванням положень вказаної норми є нелогічним клопотання відповідача про витребування судом першої інстанції доказів у справі (в даному випадку відеозапису з нагрудної камери самого відповідача).

Протягом розгляду справи судом першої інстанції відповідач надавав суду заперечення на позов. Проте, вказаний відеозапис наданий відповідачем лише до апеляційної скарги, а тому не міг бути досліджений судом першої інстанції при розгляді справи.

Крім того, згідно із статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення, або фотографування, та наявність такого відеозапису чи фотознімку взагалі, що є порушенням вимог статті 283 КУпАП щодо змісту постанови.

Отже, в силу зазначених вище положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозапис з камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, а тому колегія суддів не враховує вказаний доказ під час розгляду апеляційної скарги.

Інші докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення відповідачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на відповідача.

Таким чином, оскільки встановлених законом доказів вини позивача у вчиненні правопорушення відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, що в свою чергу свідчить про протиправність накладення на позивача адміністративного стягнення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч.3 ст.272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Кременчук Гусака Віталія Олександровича на постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2017 року в адміністративній справі №405/1504/17 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 липня 2017 року в адміністративній справі №405/1504/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак