Справа № 675/2/20
Суддя: Пашкевич Р. В.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/2/20
Провадження № 2-а/675/25/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Пашкевича Р. В.,

за участі: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав Хмельницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Острозького ВП ГУНП у Рівненській області Хохлюка Олександра Миколайовича, про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Острозького ВП ГУНП у Рівненській області Хохлюка О.М., про визнання протиправним та скасування постанови БАА № 665780 від 21 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову вказав, що відповідно до вказаної постанови його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в розмір 340 грн. за те, що він 21.12.2019 о 9 год. 50 хв. в м. Острог по вул. Красногірська, керував автомобілем марки «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та в`їхав в зону дії даного знаку, а також керував автомобілем в якого не було протоколу обов`язкового технічного контролю.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він вказані адміністративні правопорушення не вчиняв. Стверджує, що під дію забороненого дорожнього знаку не заїжджав, оскільки він рухався по вул. Валова м. Острог де його зупинили працівники поліції, та вказаного знаку там не має. Що стосується обов`язкового технічного контролю автомобіля, зазначив наступне, автомобіль марки «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, а тому відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» термін експлуатації його не перевищує 2 років, що виключає обов`язкове проведення технічного контролю автомобіля на час винесення спірної постанови.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить задовольнити їх.

Відповідач інспектор сектору реагування патрульної поліції Острозького ВП ГУНП у Рівненській області Хохлюк О. М. до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відповідач не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.12.2019 постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Острозького ВП ГУНП у Рівненській області Хохлюка О. М. серії БАА № 665780, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., за те, що він 21.12.2019 о 9 год. 50 хв. в м. Острог по вул. Красногірська, керував автомобілем марки «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та в`їхав в зону дії даного знаку, а також керував автомобілем в якого не було протоколу обов`язкового технічного контролю.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 07 червня 2018 року, автомобіль «Renault Dokker», номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, належить «ПП Аграрна Компанія 2004».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 31.3 б забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 29 вказаного нормативного акту встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями статті 35 Закону України "Про дорожній рух". Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Відповідно до п.п 2 пункту 1 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок) проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до п. 3 Порядку № 137, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Отже, з наведених норм слідує, що вантажні автомобілі з вантажопідйомністю до 3,5 тонни підлягають обов`язковому технічному контролю лише у випадку експлуатації його більше двох років.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортних засобу серії НОМЕР_3 № 752778, автомобіль марки «Renault Dokker», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 є вантажним фургоном малотоннажним - В, повна маса якого становить 1959 кілограмів, 2018 року випуску, належить «ПП Аграрна Компанія 2004».

Таким чином враховуючи положення п. 2 ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» та п. 3 Порядку № 137 обов`язковому технічному контролю не підлягають вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони (тобто малотоннажні) - із строком експлуатації до двох років.

Враховуючи те, що автомобіль, яким керував позивач експлуатується менше ніж два роки, суд приходить до висновку, що даний автомобіль на час винесення спірної постанови не повинен був проходити обов`язковий технічний контроль.

Що стосується посилань позивача про відсутність в його діях порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме не виконання вимог дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно вимог дорожнього знаку 3.2 ПДР «Рух механічних транспортних засобів заборонено» являється заборонним знаком, який встановлює певні обмеження в русі

Крім того, ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, позивач згідно викладених обставин у позові стверджує, що він не порушував Правил дорожнього руху, оскільки не заїжджав на вказану вулицю під заборонений знак.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, відповідачем до постанови будь-яких доказів протилежного не надано, а також посилань на будь-які інші докази оскаржувана постанова не містить.

За таких обставин, доказів про порушення ОСОБА_1 вимог дорожнього знаку 3.2 ПДР, суду не надано.

Так, відповідачем в порушення вимог ст. 72 КАС України не надано жодних письмових доказів у підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку, що події викладені у постанові про адміністративне правопорушення не підтверджені жодним доказом, визначеним ст. 251 КУпАП України та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, тому позов підлягає задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 70-72, 77, 121, 128, 159-163, 167, 171, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Острозького ВП ГУНП у Рівненській області Хохлюка Олександра Миколайовича серії БАА № 665780 від 21 грудня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121, ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді накладення штрафу в сумі 340 (триста сорок) грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Р. В. Пашкевич