Справа № 760/15023/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Бєлова Л.В., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2019 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 3 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції м.Києва Департаменту патрульної поліції Музики Яни Володимирівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 118280 від 02.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн та закрити провадження;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що винесена постанова є протиправною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а тому наявність у нього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є обов`язковою. Зазначає, що на момент зупинки транспортного засобу мав при собі реєстраційний документ на відповідний транспортний засіб, а тому керував ним на законній підставі.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Вказує, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції, проте рішенням у вказаній справі вирішено питання про права і обов`язки ДПП. Водночас, судом стягнуто з апелянта понесені позивачем судові витрати, що є порушенням прав ДПП, оскільки апелянт був позбавлений можливості прийняти участь у справі та навести свої заперечення щодо предмета спору та аргументи, на яких такі заперечення гуртуються.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2019 відносно позивача працівником поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, 02.05.2019 о 17:45 год. по вул. Хрещатик, 40/1, керував транспортним засобом «ТОYОТА», д.н. НОМЕР_1 не маючи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ) ПДР України. Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративний штраф у розмірі 425 грн (а.с.8-10).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відносно позивача була винесена з порушенням норм закону, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення відповідачем до суду не подано. Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1 ґ) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.14).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.12.2014 № 7-рп/2014 згідно з п. 13.1 ст. 13 в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Відповідно до п. 2.2 ПДР, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

На момент зупинки транспортного засобу «ТОYОТА» позивач мав при собі реєстраційний документ на відповідний транспортний засіб, а тому керував ним на законній підставі.

Колегія суддів враховує, що приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності постанови серії ЕАВ № 118280 від 02.05.2019 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425,00 грн та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки позивач керуючи транспортним був звільнений від обов`язку мати в наявності поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно норм чинного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційні скарзі апелянтом не надано жодних пояснень чи міркувань по суті спору, щодо оскаржуваної постанови та висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1200,00 грн з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.49 КАС України, суд першої інстанції вправі залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в разі якщо при вирішенні питання про відкриття провадження у справі з`ясує, що судове рішення вплине на права і обов`язки такої особи.

Як вбачається з позовної заяви, однією з вимог позивача є стягнення з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявлена безпосередньо до Департаменту патрульної поліції, тобто її задоволення прямо вплине на права та обов`язки даного органу, проте судом першої інстанції не було залучено Департамент патрульної поліції в якості третьої особи чи співвідповідача.

Зміст позовної вимоги заявленої до Департаменту патрульної поліції передбачає можливість залучення даного органу до у часті у справі лише як співвідповідача, оскільки стягнення судових витрат відбувається з відповідача, а не з третіх осіб.

Оскільки положення ст. 48 КАС України, яка регулює порядок заміни належної сторони та залучення співвідповідача, допускає вчинення такої процесуальної дії лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, і суд апеляційної інстанції позбавлений права здійснювати заміну належної сторони або залучати до участі у справі другого відповідача, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2019 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1200,00 грн та прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 09 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05.03.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова

Н.В. Безименна