Справа № 320/1943/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1943/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Суркової Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1.,

від відповідача - Мельніченко Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року позов задоволено частково.

29 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року в задоволенні клопотання позивача відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється шляхом відповідної вказівки у судовому рішенні, прийнятому за наслідками розгляду справи по суті. При цьому, встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За приписами підпункта 1 пункту 6 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

У свою чергу, Кодекс адміністративного судочинства України містить розділ IV під назвою «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».

У цьому розділі є стаття 382 «Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах».

Частиною 1 наведеної правової норми закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів приходить до висновку, що законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, під час вирішення питання про наявність підстав для встановлення судового контролю, суд має надати правову оцінку доводам позивача, зокрема, щодо невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак, під час розгляду клопотання про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року.

Наведене свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену в ухвалах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №807/2358/15 та від 17 жовтня 2019 року у справі №826/12592/14, та додатковій постанові від 31 липня 2018 року у справі №235/7638/16-а, колегія суддів вважає помилковим.

Як убачається зі змісту наведених ухвал, підставою для відмови в задоволенні клопотань позивачів про встановлення судового контролю було не заявлення такої вимоги під час звернення до суду з позовом та касаційною скаргою, відповідно.

У додатковій постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі №235/7638/16-а підставою для відмови в задоволенні клопотання позивача стало не зазначення аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Натомість, колегія суддів ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в ухвалі від 20 червня 2018 року по справі №800/592/17, якою клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року було задоволено.

За змістом частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Разом з тим, положеннями частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено виключну підсудність питання про встановлення судового контролю, а саме суду, який ухвалив судове рішення.

Оскільки рішення по суті спору ухвалено Київським окружним адміністративним судом, тому виключено до компетенції цього суду віднесено питання про встановлення судового контролю за виконанням такого судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення питання, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 05 березня 2020 року.)