Справа № 1.380.2019.004409
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.004409
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії,-
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок і виплату пенсії.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 адміністративний позов було залишено без розгляду.
23.12.2019 суд ухвалив продовжити розгляд справи та призначив судове засідання.
Ухвалою від 08.01.2020 суд зупинив провадження у справі у зв`язку з надходженням листа з проханням невідкладно направити матеріали адміністративної справи №1.380.2019.004409 до Восьмого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з отриманням заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
07.02.2020 суд ухвалою поновив провадження у справі у зв`язку з поверненням матеріалів адміністративної справи з Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Позивач ( з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 14.02.2020) просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення пенсії з 80% до 60% суми грошового забезпечення при проведенні перерахунку з 02.11.2017 на виконання рішення суду та безпідставного переведення її з пенсії державного службовця на пенсію по віку відповідно до Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 02.11.2017 пенсії на виконання рішення суду від 16.01.2018 по справі №446/1994/17 з урахуванням встановленого при призначенні розміру пенсії 80% від суми заробітної плати (доходу) із залишенням без змін інших складових пенсійних виплат.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 2689,00 грн. сплаченого судового збору.
Позовні вимоги ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) обґрунтовані тим, що Головне управлінням Пенсійного фонду України (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) протиправно відмовило їй у виконанні рішення суду від 16.01.2018 по справі №446/1994/17 та не здійснило вірний перерахунок пенсії із застосуванням 80% від заробітку без зміни структури пенсійних виплат, за якою пенсія отримувалася до рішення суду. Також зазначає, що відповідачем незаконно переведено її з 01.03.2019 на пенсію по загальній системі. Вважає, що перерахування пенсії за рішенням суду через неправильний її обрахунок при призначенні не є підвищенням пенсії на підставі внесення змін до законодавства після призначення пенсії у встановленому законом порядку.
ГУ ПФУ у Львівській області проти позову заперечує, у поданому відзиві на спростування позовних вимог зазначає, що рішення суду від 16.01.2018 по справі №446/1994/17 відповідачем виконано. А щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» то таке здійснено на переконання відповідача, правомірно, оскільки особам пенсії яким призначені відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону буде більший, проводиться, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійної справи.
ОСОБА_1 у свою чергу подала відповідь на відзив. Звертає увагу, що відповідачем не враховано той факт, що відповідно до п. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів зокрема «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах, або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. Позивач стверджує що такого бажання не заявляла, а ГУ ПФУ у Львівській області порушило її право на законний розмір пенсії.
У запереченнях на відповідь на відзив ГУ ПФУ у Львівській області додатково зазначило, що згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
В судовому засіданні по розгляду справи позивач свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю.
Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило.
З огляду на наведене, у суду відсутні підстави передбачені ст. 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) для відкладення розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача, сукупно дослідивши наявні у матеріалах справи докази суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області, починаючи з 01.08.2011 їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" із загальним процентом розрахунку пенсії від заробітку 80%.
Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янка-Бузького об`єднання управління Пенсійного фонду України у Львівській області, було зобов`язано Кам`янка-Бузьке об`єднане управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 02.11.2017р. здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань та індексації, згідно довідки Ременівської сільської ради Кам`янка-Бузького району від 01.11.2017р. №1381, до складових заробітної плати, що враховуються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», з врахуванням вже фактично виплачених сум (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 13.09.2018). Дане рішення набрало законної сили.

Листом від 03.04.2019 №707/03.18-34 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило про необхідність прибути позивачу для ознайомлення і прийняття рішення щодо подальшої виплати пенсії після проведеного перерахунку відповідно до рішення суду, оскільки щомісячний розмір пенсії з 02.11.2017 зменшився.

23.07.2019 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області з проханням невідкладно виконати рішення суду з врахуванням встановленого відсоткового (80%) розміру пенсії при її призначенні залишивши при цьому фіксовану суму індексації пенсії.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 05.08.2019 №21/В-21/11.03-06, розглянувши заяву позивача, повідомило її що пенсійна виплата на виконання рішення суду з 02.11.2017 становила 2929,88 грн. в тому числі: 2929,88 грн. основний розмір пенсії від середнього заробітку (1609,20 грн.+3273,93 грн. х 60%). Виходячи з наведеного виконанням рішення суду місячний розмір пенсії з 02.11.2017 зменшився. Розмір пенсії згідно з Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» станом на 01.03.2019 становив 2929,88 грн. За матеріалами пенсійної справи на виконання Постанови КМУ №124 від 20.02.2019 якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 01.03.2029 переведено на пенсію згідно норм вказаного закону.

Вважаючи невиконання рішення суду ГУ ПФУ У Львівській області протиправним, а переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір суд виходив з наступного.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Щодо покликань відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку на звернення з позовом, суд вважає за доцільно зазначити таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що виноситься ухвала.

Так, підставою для поновлення пропущеного процесуального строку, відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України, може бути лише наявність поважних причин його пропуску.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 1 ст. 99 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

При цьому, Основний Закон містить імперативну норму, згідно з якою громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема, за ознаками місця проживання або іншими ознаками (стаття 24).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є пенсіонером у розумінні Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У цій справі позивач вважає, що перерахунок пенсії їй проведений неправомірно з вини органу Пенсійного фонду України, а тому право позивача щодо перерахунку пенсії є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

В свою чергу, відповідно до ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, як підставу відмови у задоволенні позову, у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист, до якого належить, зокрема, й пенсія.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 18.06.2018 у справі 646/6250/17.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов`язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Державну службу» № 3723-XII чинного на момент призначення пенсії позивачу, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку (для чоловіків 60 років), за наявності страхового стажу для чоловіків-не менше 25 років, для жінок-не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців,- незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається на рівні 80 -90 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як уже встановлено судом пенсія позивачу первинно була призначена у розмірі 80% від заробітку. На виконання рішення суду від 16.01.2018 по справі №446/1994/17 ГУ ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з 60% відповідних сум заробітку позивача.

Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» були внесені зміни до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, і відповідно до цих змін пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому положення частини третьої статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII щодо призначення державним службовцям пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків посадового окладу, втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ, а з моменту вступу в законну силу Закону № 1166-VII втратили чинність положення статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, щодо призначення пенсії державним службовцям в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески.

Однак підстави та порядок перерахунку пенсії державним службовцям регулювались статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, положення якої щодо перерахунку пенсії у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін.

Згідно з приписами статті 37-1 Закону України «Про державну службу»№ 3723-XII, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку з набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Таким, чином, при проведенні позивачу у 2017 році перерахунку раніше призначеної пенсії відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу № 3723-XII (на виконання рішення суду) відповідач протиправно застосував розмір пенсії - 60 відсотків замість 80 відсотків.

До аналогічний правового висновку прийшов Верховний Суд, зокрема в постанові від 20.03.2019 по справі №296/10604/16-а.

Поруч з цим, статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"№ 1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Водночас, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Сукупний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

А отже посилання відповідача на ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV не є обґрунтованим, оскільки під час первинного призначення пенсії позивача такий показник не застосовувався взагалі.

Як вже встановлено судом пенсія позивача була призначена за іншим, відмінним по порядку призначення та обрахування розмірів пенсії, аніж передбачено Законом №1058-ІV, законом. Тобто, позивачу було призначено пенсію відповідно до положень Закону № 3723-XII , котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, і як вбачається з матеріалів справи бажання про переведення чи призначення пенсії відповідно Закону № 1058-ІV позивач не висловлювала.

Крім того суд зазначає, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV.

До вказаного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах при розгляді справ №639/2751/17 від 31.01.2019, №577/5237/16-а від 18.01.2019.

Також суд зазначає, що відповідно до ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Міжнародної Конвенції з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини вважає, що за змістом вказаної статті пенсійні виплати є майном. Так, в ухвалі щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» від 6 липня 2005 року («Stec and Others v. the United Kingdom», заяви № 65731/01 і № 65900/01) Велика Палата ЄСПЛ вказала, що якщо держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), це законодавство має вважатися таким, що породжує майнове право, яке підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають його вимогам (§54).

Отже, право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права:

справа «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та № 71378/10) - якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35); справа «Кечко проти України» (Заява №63134/00) - в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений судовий збір у розмірі 2689,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача з ГУ ПФУ у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

При цьому суд критично ставиться до покликань ГУ ПФУ у Львівській області щодо того, що витрати на сплату судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Зазначає, що звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний збір. До аналогічного висновку дійшов в ухвалі від 16.09.2019 по справі №520/9579/18 Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення пенсії з 80% до 60% суми грошового забезпечення при проведенні перерахунку з 02.11.2017 на виконання рішення суду та безпідставного переведення її з пенсії державного службовця на пенсію по віку відповідно до Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 02.11.2017 пенсії на виконання рішення суду від 16.01.2018 по справі №446/1994/17 з урахуванням встановленого при призначенні розміру пенсії 80% від суми грошового забезпечення із залишенням без змін інших складових пенсійних виплат.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складений 03.03.2020.

Суддя В.М. Сакалош