Справа № 1.380.2019.003203
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003203 пров. № А/857/1157/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі за її позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі ,

суддя у І інстанції Кедик М.В.,

час ухвалення рішення 15 год 40 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту судового рішення 12 серпня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС) від 15 травня 2019 року № 228-0 про своє звільнення та припинення державної служби;

- поновити її на посаді старшого державного ревізора-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Сихівського відділення Галицької ОДПІ ГУ ДФС.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № 1.380.2019.003203 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при прийнятті оскарженого наказу діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством України, а отже підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позов у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року у справі № 464/4372/17 до неї було застосовано мінімальне стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та не застосовано додаткове стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю. Системний аналіз норм КУпАП та Закону України «Про державну службу» дає підстави для висновку, що набрання законної сили судовим рішенням про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, не є підставою для припинення державної служби та не має наслідком застосування вимог частини 2 статті 84 Закону України «Про державну службу».

Висновки суду про те, що невчасне без поважних причин подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, не є дисциплінарним проступком у розумінні статті 65 Закону України «Про державну службу» є помилковими. Тому, з урахуванням приписів частини 3 статті 65 Закону України «Про державну службу», відповідачем порушено вимоги щодо строків притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник ГУ ДФС Головне управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС) просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а вимоги скаржниці без задоволення. При цьому звертає увагу апеляційного суду на те, що у даному випадку звільнення ОСОБА_1 відбулося у зв`язку із виникненням спеціальних підстав для припинення державним службовцем державної служби на займаній посад вчинення посадовою особою, яка уповноважена на виконання функцій держави, адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією (пункт 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу»). Тому суд дійшов вірного висновку, що відповідач при прийнятті оскарженого наказу діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Представник Гончарової В.О. у ході апеляційного розгляду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог скаржниці. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, Гончарова В.О. з 03 грудня 2012 року обіймала посаду старшого державного податкового інспектора відділу адміністрування податків з фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб державної податкової інспекції Сихівського району м. Львова (Сихівського відділення Галицької ОДПІ ГУ ДФС).

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року у справі № 464/4372/17 позивачку було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 850,00 грн.

Наказом ГУ ДФС від 15 травня 2019 року № 228-О відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого державного ревізора-інспектора сектору податків і зборів з фізичних осіб Сихівського відділення Галицької ОДПІ ГУ ДФС та припинено державну службу у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією. Підставою для видачі оскаржуваного наказу зазначено: постанова Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року у справі № 464/4372/17, скерована листом від 22 квітня 2019 року № 3464/4372/177872/19-вих/3/464/1529/17.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам скаржниці, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 даного Закону).

Частиною 2 статті 3 цього Закону передбачено, що його дія поширюється на державних службовців:

1) Секретаріату Кабінету Міністрів України;

2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади;

3) місцевих державних адміністрацій;

4) органів прокуратури;

5) органів військового управління;

6) органів дипломатичної служби;

7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону;

8) інших державних органів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Приписами частини 2 статті 84 Закону № 889-VIII встановлено, що у випадках, зазначених у пунктах 1 - 4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Відтак, на думку апеляційного суду, наведені правові норми свідчать про наявність прямого законодавчо встановленого обов`язку суб`єкта призначення звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон № 1700-VІІ) правопорушенням, пов`язаним із корупцією є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Пунктом «в» частини 1 статті 3 Закон України «Про запобігання корупції» передбачено, що дія цього Закону поширюється на державних службовців.

У главі 13-А КУпАП міститься перелік адміністративних правопорушень, пов`язаних із корупцією, серед яких частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачено несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 постановою Сихівського районного суду м. Львова від 07 липня 2017 року у справі № 464/4372/17 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП, за несвоєчасне подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий (2016 ) рік та оштрафовано на 850,00 грн.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що положення частини 2 статті 84 Закону № 889-VIII не наділяють суб`єкта призначення дискрецією і містять однозначну пряму вимогу звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Одночасно апеляційний суд наголошує на тому, приписами статті 84 Закону № 889-VIII не передбачено необхідності призначення відповідним судовим рішенням особі такого виду покарання, як позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю, для звільнення державного службовця із займаної посади.

Оцінюючи доводи апелянта щодо строків прийняття оспорюваного наказу ГУ ДФС від 15 травня 2019 року № 228-О, апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи 16 квітня 2019 року перший заступник ГУ ДФС звернувся до голови Сихівського районного суду м. Львова із повідомленням про те, що станом на 15 квітня 2019 року у відповідача відсутні офіційні документи про результати судового розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1

22 квітня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова було надіслано на адресу ГУ ДФС завірену копію постанови суду від 07 липня 2017 року у справі № 464/4372/17.

При цьому належних та допустимих доказів того, що вказане судове рішення було отримане відповідачем раніше матеріали справи не містять, а отже підстав для висновку про порушення ним строків прийняття оспорюваного наказу щодо позивачки апеляційний суд не вбачає.

Виходячи із викладеного слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що при прийнятті оспорюваного наказу відповідач діяв на підставі, у спосіб та у межах повноважень, що передбачені законодавством України і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року у справі № № 1.380.2019.003203 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 05 березня 2020 року.