Справа № 300/1665/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1665/19 пров. № 857/13127/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Коваля Р.Й.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Тимощук О.Л.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську о 11 год. 05 хв. 28 жовтня 2019 року, повне судове рішення складено 01 листопада 2019 року, у справі №300/1665/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

07.08.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті, просив визнати протиправним та скасувати постанову №078561 від 18.04.2019 про застосування адміністративно-господарського штрафу щодо ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року замінено відповідача - Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області належним відповідачем - Державною службою України з безпеки на транспорті.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження факту належного повідомлення водія позивача чи іншої уповноваженої особи про складання відповідачем відповідних матеріалів, підтверджуючих перевищення вагових показників за результатами зважування автомобіля. Суд першої інстанції вказав, що у матеріалах справи відсутні фото- відео- докази здійснення зважування, складання документів за результатами зважування автомобіля позивача, доведення до відома водія про порушення та про його негативі наслідки для позивача. Суд першої інстанції констатував, що відповідачем у порушення норм чинного законодавства при складанні документів за результатами зважування вказано помилкову товарно-транспортну накладну, що, також, підтверджує пояснення свідка про складання документів за його відсутності. Таким чином, на переконання суду першої інстанції відповідачем винесено оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №078561 від 18.04.2019 на підставі хибних документів, складених із суттєвими порушеннями процедури їх прийняття, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що акт №114042 складений працівниками у Вінницькій області направлений в Управління Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області для розгляду за місцем знаходження перевізника ОСОБА_1 . Скаржник вказує, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №114042 від 12.03.2019 призначено на 18.04.2019 про що повідомлено позивача шляхом направлення рекомендованого ласта з повідомленням від 05.04.2019 №961/27/24-19, лис отримано позивачем 09.04.2019. Скаржник зазначає, що доказами перевищення транспортним засобом ОСОБА_1 нормативних вагових параметрів є матеріали габаритно-вагового контролю. Звертає увагу, що твердження позивача, що водію не було відомо про складання матеріалів перевірки не є обґрунтованим, оскільки матеріали проведення перевірки містять інформацію, яку надав водій. Скаржник вказує, що до повноважень працівників Укртрансбезпеки не відноситься повноваження затримувати транспортний засіб згідно з статтею 265-2 КУпАП. Вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставин справи, висновки суду першої інстанції обставинам справи не відповідають, тоді як позивачем не спростовано порушення, встановлене відповідачем.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що у разі дійсного виявлення порушень перевезення подільного вантажу у посадових осіб Укртрансбезпеки були всі можливості діяти згідно з Порядком №879 та оперативно повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції. Зазначає, що відповідачем не спростовано покази свідка ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача та позивач щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.02.2003, вид діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

18.04.2019 Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №078561, згідно з якою ФОП ОСОБА_1 12.03.2019 на 286 км. а/д М-21 у Вінницькій області допустив порушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону. Постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 22.05.2019 подав скаргу у Державну службу України з безпеки на транспорті (а.с.12-13) та 10.04.2019 подав скаргу Начальнику Управління Уктрансбезпеки у Вінницькій області на неправомірні дії працівників Управління Укртрансбезпеки в Вінницькій області (а.с.14-15).

Листом від 06.06.2019 №3711/03/15-19 Державна служба України з безпеки на транспорті за результатом розгляду скарги Чепіля ОСОБА_3 повідомила, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 18.04.2019 №078561 залишається без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи, що рішення Управлінням Укртрансбезпеки в Івано-Франківській області про застосування адміністративно-господарського штрафу не відповідає вимогам чинного законодавства, є незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

До основних завдань Укртрансбезпеки віднесено, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Згідно з частиною 14 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до статті 1 Закону №2344-III рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Частинами 17 та 18 статті 6 Закону №2344-III встановлено, що рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Відповідно до статті 6 Закону №2344-III Постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), пунктом 15 якого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до положень статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, адміністративно-господарські штрафи, передбачені статтею 60 Закону №2344-III застосовуються до автомобільних перевізників (фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (стаття 1 Закону №2344-III)).

Згідно з долученим до матеріалів справи актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №114042 від 12.03.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області під час перевірки 12.03.2019 транспортного засобу MAN 26.403, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 , виявлено порушення статті 48 Закону №2344-III, пункту 22.5 ПДР, а саме: навантаження на здвоєну вісь склало 17,850 т при допустимо можливих 16,00 т. Зазначено, що з вказаним актом ознайомлено водія, який від пояснень та підпису відмовився.

Щодо виявлених та зафіксованих відповідачем під час проведення вказаної перевірки порушень законодавства про автомобільний транспорт суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до статті 29 якого до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до статті 4 і статті 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №879) відповідно до пункту 3 якого габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 16 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (підпункт 11 пункту 2 Порядку №879).

Відповідно до підпункту 9 пункту 2 Порядку №879 пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Згідно з пунктом 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку №879).

З даних Акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0009418 від 12.03.2019, Довідки №0000418 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 12.03.2019 та Розрахунку №0009418 від 12.03.2019 встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю повна маса транспортного засобу MAN 26.403, номерний знак НОМЕР_1 , становить 23,700 т, навантаження на осі становило: 5,85т, 10,90 т, 6,95 т, навантаження на здвоєну вісь - 17,85 т, перевищення параметрів від нормативу 11,6%.

Відповідачем зафіксовано порушення нормативно допустимого осьового навантаження транспортного засобу позивача - навантаження на здвоєну задню вісь цього транспортного засобу становила 17,85 тон, при допустимих 16 тон.

Так, відповідно до пункту 21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд).

Згідно з пунктом 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Таким чином, для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд, що здійснюється у відповідних розмірах за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до пунктів 12 - 14 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що габаритно-ваговий контроль здійснено відповідачем засобам вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH», яка перебуває на балансі Калинівської ДЕД, ДП «Вінницький облавтодор» та відповідає вимогам ГОСТ, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки №34-00/2941 від 16.08.2019 та сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки Серія А №004666 від 21.11.2007 (а.с.101-103).

При цьому, щодо аргументів позивача про відсутність в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю даних щодо вимірювального та зважувального обладнання, яким проводилось зважування транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції зауважує, що вказані документи мають нормативно затверджені форми, які не передбачають відображення будь-яких даних стосовно ваг, якими проводиться зважування транспорту.

Водночас, у позовній заяві, обґрунтовуючи протиправність винесення оскаржуваної постанови, зазначено, що габаритно-ваговий контроль фактично проведений не був, документи складені без участі водія. Позивач вказує, що при здійсненні габаритно-вагового контролю не враховано часткове завантаження транспортного засобу та подільний характер вантажу ящики вагою 20-40 кг, які під час руху могли частково зміститись в кузові, що вплинуло б на результати зважування.

До матеріалів справи позивачем долучено копії товарно-транспортних накладних від 12.03.2019 №185845, №185871 та №185844. відповідно до яких автомобілем MAN, номерний знак НОМЕР_1 , перевізник ОСОБА_1 , водій ОСОБА_4 , здійснювалось перевезення вантажу масою 1643,454 кг, 6430,446 кг, 1107,300 кг відповідно.

В свою чергу у акті №114042 від 12.03.2019, розрахунку №0009418 від 12.03.2019 міститься вказівка на ТТН №185708 від 03.03.2019, відповідно до якої перевезення здійснювалось автомобілем МАН НОМЕР_2 , перевізник ОСОБА_1 , водій ОСОБА_5 , маса вантажу 781,100 кг.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 під присягою пояснив, що ніяких документів при ньому не складалося, від підписання документів він не відмовлявся, а особи, які здійснювали перевірку, відмовляючись здійснити повторне зважування, дозволили подальший рух автомобіля.

Аналогічні пояснення надані позивачем у судовому засіданні суду апеляційної інстанції та представником скаржника належними та допустимими доказами не спростовані.

Також до матеріалів справи долучено копію письмових пояснень ОСОБА_2 від 10.04.2019, які разом із скаргою скеровувались начальнику Укртрансбезпеки у Вінницькій області, в яких зазначено, що 12.03.2019, керуючи автомобілем MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинений працівникам Укртрансбезпеки на трасі біля с.Калинівка, на вимогу яких надав документи на машину і вантаж, після чого повільно переїхав через ваги переносні. Оскільки не погодився з перевищенням ваги, зазначеним працівником Укртрансбезпеки, так як фактична маса автомобіля з вантажем була всього 23,7 тон, що менше допустимої норми 26 тон, попросив показати документи на ваги та провести повторне зважування, що зроблено не було. Вказано, що ніякі документи у присутності ОСОБА_2 перевіряючий не складав та не пред`являв, документи підписувати водій не відмовлявся, про нарахування плати за проїзд перевіряючий не повідомляв.

Вказане відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, тоді як в силу приписів частини 2 статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача як суб`єкта владних повноважень.

В матеріалах справи фото- відео- докази здійснення зважування, складання документів за результатами зважування автомобіля позивача, доведення до відома водія про порушення та про негативі наслідки такого для позивача. відсутні.

Відповідачем жодним чином не доведено обґрунтованості відмови у проведенні повторного зважування на вимогу позивача, для спростування або підтвердження перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів автомобіля. Не підтверджено надання позивачу можливості привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб, як це передбачено пунктами 23-25 Порядку №879, та продовжити подальший рух.

В свою чергу, надані позивачем документи вказують на іншу (меншу) повну масу транспортного засобу, порівняно з тієї, яка зазначена у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акті про перевищення транспортними засобами нормативних вагових параметрів.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не з`ясовано всіх обставин справи, не підтверджено належними та допустимими доказами перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів автомобіля позивача та не спростовано позицію позивач, що у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №078561 від 18.04.2019 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року у справі №300/1665/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 05.03.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України