Справа № 460/233/20
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 березня 2020 року м. Рівне №460/233/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., перевіривши виконання вимог статті 160, 161 КАС України за позовною заявою

ОСОБА_1
доОперативного командування "Захід" Сухопутних військ Збройних Сил України
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Оперативного командування "Захід" Сухопутних військ Збройних Сил України, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VІ строку надання відповіді на запит позивача від 08.11.2019;

визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання своєчасної відповіді на запит позивача від 08.11.2019, наданого у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI, після продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів згідно з повідомленням від 12.11.2019 № 501/4157;

зобов`язати відповідача надати позивачу відповідь на поставлені питання у запиті від 08.11.2019, наданого у відповідності до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VІ.

Ухвалою від 17.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви на усунення недоліків із зазначенням номера справи, до якої додати оригінал документа про сплату судового збору у сумі 840,80 грн.

07.02.2020 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 11.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з дня вручення даної ухвали шляхом подачі до суду довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про отриману ОСОБА_1 пенсію за період з січня 2019 року по грудень 2019 року.

В ухвалі від 11.02.2020 суд зазначав, що враховуючи аргументи позивача щодо незначних доходів його багатодітної сім`ї, для вирішення судом питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору на підставі норми пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд має врахувати майновий стан позивача, для чого слід подати, зокрема, довідку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про отриману ОСОБА_1 пенсію за період з січня 2019 року по грудень 2019 року.

При цьому суд роз`яснив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд вказував, що визначальним при вирішенні питання звільнення від сплати судового збору є саме майновий стан особи. Тобто, наявність у позивача статусу члена багатодітної сім`ї сама по собі не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

18.02.2020 позивач подав суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому, серед іншого, зазначив, що розмір його пенсії з врахуванням надбавки на дружину з 01.02.2019 складає 9171,82 грн. Крім того стверджував, що протягом 2019 року він несе значні витрати на онкохвору сестру, а забезпечення його багатодітної сім`ї протягом 2019 року здійснюється за рахунок кредитних коштів АТ "Приватбанк".

На підтвердження своїх доводів позивач надав лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15.02.2019 № М-40/07.1-59, довідку щодо стану здоров`я ОСОБА_2 та банківську виписку по надходженням по банківській картці позивача за період з 01.01.2019-31.12.2019.

Дослідивши зміст та обсяг наданих доказів суд зазначає, що вказаною довідкою пенсійного органу за № М-40/07.1-59 підтверджено розмір пенсійної виплати позивача з 01.02.2019 станом на дату її видачі, тобто 15.02.2019, відтак така не є належним доказом щодо розміру отримуваної пенсії позивачем за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення ним матеріальних витрат, у тому числі на лікування його сестри, а банківською випискою від 12.02.2020 підтверджується періодична сплата позивачем кредитних платежів банківській установі, що саме по собі підтверджує факт користування кредитними коштами та погашення заборгованості по кредиту, однак не є підтвердженням матеріального стану позивача.

За таких обставин, суд констатує відсутність належних доказів у підтвердження дійсного майнового стану позивача для цілей вирішення судом питання щодо звільнення від сплати судового збору у даній справі.

Таким чином, вимоги ухвал суду від 17.01.2020 та від 11.02.2020 щодо надання належних доказів у підтвердження майнового стану позивача залишились невиконані позивачем.

Щодо доводів позивача про звільнення від сплати судового збору у даній справі як учасника бойових дій, суд повторно доводить до відома позивача про безпідставність його доводів у цій частині, оскільки спір у даній справі не пов`язаний із захистом прав позивача, що безпосередньо пов`язані із реалізацією ним статусу учасника бойових дій.

Суд зазначає, що конструкція пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, в якому йдеться про "справи, пов`язані з порушенням їхніх прав", вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про уточнення характеру порушених прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII). У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

В ухвалах про залишення позовної заяви без руху від 17.01.2020 та від 11.02.2020 суд зазначав, що заявлені позовні вимоги зверненні розгляду запиту позивача відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VІ та не зумовлені порушенням відповідачем порядку розгляду звернень саме учасників бойових дій, не стосуються обсягу соціальних гарантій учасників бойових дій, їх соціального і правового захисту.

Тобто, позивачем при зверненні до суду вимог про порушення його прав, передбачених статтею 12 Закону № 3551-XII не заявлено, що свідчить про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Саме такі висновки зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № ЗП/9901/4/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 вказано, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

У постанові від 12.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що підстави для відступу від неї відсутні.

При цьому, суд наголошує, що згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі від 17.02.2020 у справі №9901/517/19 (адміністративне провадження №П/9901/517/19) Верховний Суд дійшов висновку, що якщо предмет позову не зачіпає порядку, обсягу соціальних гарантій учасників бойових дій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ветеранів війни, на позивача не розповсюджуються пільги, встановлені у пункті 13 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи те, що у позовній заяві у даній справі позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність та дії відповідача щодо своєчасності надання відповіді на запит від 08.11.2019 у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VІ, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав позивача, що безпосередньо пов`язані із реалізацією ним статусу учасника бойових дій: не зумовлені порушенням відповідачем порядку розгляду звернень саме учасників бойових дій, не стосуються обсягу соціальних гарантій учасників бойових дій, їх соціального і правового захисту.

Відтак, суд повторює про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у даній справі.

Окрім того суд враховує, що у рішенні у справі "Креуз проти Польщі" (CASE OF KREUZ v. POLAND) від 19.06.2001 (Заява N 28249/95, п.53) Європейський суд з прав людини зазначив, що "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

"…Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (див. пункт 54 вище і, особливо, вищезазначене рішення, там само, пункт 61 і далі у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства"). Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., mutatis mutandis, рішення суду у справі "Ейрі проти Ірландії", п. 25-26)" (п.59 рішення у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001).

"Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції" (п. 60 рішення у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001).

Враховуючи висновки Європейського суду з прав людини суд зазначає, що принцип юридичної рівності в найзагальнішому сенсі означає, що до однойменних суб`єктів не можуть застосовуватися будь-які розрізнення, винятки, обмеження чи переваги з огляду на певні їхні властивості. Процесуальна рівність (засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом) забезпечує гарантії доступності до правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За правилами частин п`ятої-сьомої цієї статті, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 169, 256 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Нор У.М.