Справа № 520/12911/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 р. Справа № 520/12911/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Куриленко Н.В.,

за участі представника відповідача - Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № 6 від 08.04.2019 року, яке прийнято Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 6 від 08.04.2019 року щодо збільшення сум грошового зобов`язання з ПДВ безпідставним, незаконним, та таким, що підлягає скасуванню. Стверджує, що господарські взаємовідносини позивача з його контрагентом ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" мали реальний характер та підтверджені належними документами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов у встановлений судом строк.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому виклав власну правову позицію щодо обставин справи, зазначивши, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними, посилався на порушення позивачем норм податкового законодавства, зокрема по відносинам з контрагентам позивача ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД", які не підтверджені первинними документами. За таких підстав, просив суд ухвалити рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В наданих до суду додаткових поясненнях позивач підтримав свою правову позицію, викладену в позовній заяві додатково зазначивши, що проведена документальна позапланова перевірка у відношенні позивача, за результатами якої складено акт № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року, за висновками якого винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, проведена за відсутності визначених ст. 78 ПК України підстав, оскільки запит ГУ ДФС у Харківській області від 02.08.2018 року 7931/ФОП/20-40-13-15-14 про надання запитуваних документів, позивач не отримував.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, свого уповноваженого представника також не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 126 КАС України. В наданому до суду клопотанні просив суд розглядати справу за своєї відсутності та відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності з 11.07.2007 року. Код основного виду економічної діяльності 46.90 (неспеціалізована оптова торгівля).

Позивач перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС в Харківській області (Немишлянський район м. Харкова).

З 01.05.2016 року позивач є платником ПДВ (запис в реєстрі 200263971).

Судом встановлено, що на підставі положень ст. ст. 20, 49, 61, 62, 75, 78. 79 ПК України, наказу ГУ ДФС в Харківській області № 450 від 22.01.2019 року, у зв`язку із ненаданням пояснень та їх документального підтвердження на запит ГУ ДФС у Харківській області від 02.08.2018 року 7931/ФОП/20-40-13-15-14 та відповідно до затвердженого плану перевірки, ГУ ДФС у Харківській області була проведена у відношенні ФО- ОСОБА_2 документальна позапланова невиїзна перевірка з питання повноти декларування податкових зобов`язань, податкового кредиту, що містяться у податкових деклараціях за грудень 2016 року.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Харківській області складено акт № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року, у висновках якого зазначено, що документальною позаплановою перевіркою ОСОБА_1 встановлено порушення п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість всього на суму ПДВ 70 000,00 грн. (а.с. 14 - 29).

На підставі зазначених висновків акту перевірки № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року та згідно з п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України ГУ ДФС України в Харківській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 6 від 08.04.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 87 500,00 грн. (70 000,00 грн. - основний платіж 17 500,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи) (а.с. 13).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно пп. 4.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З дослідженого акту перевірки № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року вбачається, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення слугував висновок відповідача про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" за грудень 2016 року, в результаті чого з боку платника податків відбулося завищення суми податкового кредиту з ПДВ за перевіряємий період на суму 70 000,00 грн.

Судом встановлено, що між ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" (Виконавець) та ФО-П ОСОБА_1 (Замовник) укладено договір № 4 від 20.1.22016 року на виконання робіт, за умовами якого Виконавець зобов`язується на умовах визначених даним Договором виконати фрезерувальні та шліфувальні роботи по обробці металу на власний ризик, а Замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним Договором оплатити та прийняти належним чином виконані роботи (а.с. 49 - 51).

На виконання п.1.1 п.1 договору № 4 від 20.12.2016 року Замовником та Виконавцем складено акт прийому - передачі майна від 21.12.2016 року, за яким Виконавець прийняв, а Замовник передав майно згідно списку - заготовка кругу зі сталі, заготовка фторопласту (а.с. 52).

Сторонами договору № 4 від 20.12.2016 року складено акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 2 від 28.12.2016 року, в якому зазначено, що Виконавцем на виконання договору № 4 від 20.12.2016 року були надані послуги з механічної обробки металу (фрезерувальні та шліфувальні роботи) на суму 4 200,00 грн., в тому числі 70 000,00 грн. (а.с. 53).

На підтвердження відправлення Виконавцю Замовником товару для виконання робіт за договором № 4 від 20.12.2016 року, позивачем надано до суду товарно - транспортну накладну № 16 від 20.12.2016 року, за якою вантажовідправник - ФО-П ОСОБА_1 (пункт навантаження м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168), вантажоодержувач - ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" (пункт розвантаження м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 14-В).

Суд не приймає до уваги вказану ТТН як належний доказ відправлення товару на адресу ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" для виконання робіт за договором, оскільки за даними ТТН супровідним документом на вантаж є акт прийому - передачі майна, який складено 21.12.2016 року, тоді як транспортну накладну датовано 20.12.2016 року. Пояснень щодо таких розбіжностей позивач до суд не надав.

Крім того, за товарно-транспортною накладною №17 від 21.12.2016 готову продукцію відправлено ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" позивачу 21.12.2016 року, тоді як ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" та ФО-П ОСОБА_1 складено акт здачі - приймання робіт (надання послуг), за яким 28 грудня 2016 року Виконавцем виконано роботи з механічної обробки металу (фрезерувальні та шліфувальні роботи). Також, 28.12.2016 року ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" в адресу позивача виписало податкову накладну №234 на загальну суму 420000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 70 000,00 грн.

Тобто, за даними документами, відвантаження обробленої продукції фактично відбулося раніше (21.12.2016 року), ніж оформлено документ, що засвідчує факт здійснення передбачених договором робіт з оброблення металу та виписано підприємством податкову накладну, яка в даному випадку була виписана на дату відвантаження товарів (28.12.2016 року), що також свідчить про те, що товарно-транспортна накладна не може підтверджувати відправлення ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" готової продукції позивачу.

Відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Таким чином, зазначені вище товарно-транспортні накладні не можуть вважатися належним чином складеними через вказані недоліки, що свідчить про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження здійснення комплексу операцій, як зі сторони позивача, так і контрагента, які забезпечують фізичне переміщення товарно-матеріальних цінностей між учасниками, не підтверджено переміщення визначеної кількості і асортименту товару в необхідну точку, проведення вантажно-розвантажувальних робіт, здійснення контролю за станом виконання придбання/поставки ТМЦ, тощо.

При цьому, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи не підтверджують реальне виконання операцій з надання послуг саме ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" згідно договору № 4 від 20.12.2016 року, реальне здійснення господарських операцій за договором, оскільки в даному випадку мають місце не окремі недоліки в оформленні первинних документів складних за результатом господарських операцій позивача з його контрагентом, а відображення у них відомостей про господарські операції, які фактично не відбувалися.

Судом установлено, що директором ТОВ "ЛАКОНІС ТРЕЙД" в перевіряємому періоді була ОСОБА_3 , яка підписувала укладений з позивачем договір № 4 від 20.12.2016 року, акт прийому - передачі майна від 21.12.2016 року та акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 2 від 28.12.2016 року (а.с. 49 - 53).

В акті перевірки № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року податковим органом зазначено, що від оперативного підрозділу Головного управління ДФС у Харківській області отримано протокол допиту свідка ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2016 року за номером 0000147.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 78 КАС України).

Судом досліджено Вирок Київського районного суду м.Харкова від 12.10.2018 по справі №640/18663/18 (провадження №1-кп/640/1069/18) (відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень набрав законної сили 13.11.2018), яким затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 25.09.2018 між ОСОБА_3 та прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , та визнано винною ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.205-1 Кримінального кодексу України, а також яким призначено їй покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Як вбачається із вищевказаного вироку ОСОБА_3 визнала себе винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.205-1 КК України, тобто у пособництві невстановленим особам у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Лаконіс Трейд», завідомо неправдивих відомостей, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Так як ОСОБА_3 стала 12.12.2016 директором ТОВ «Лаконіс Трейд» без мети здійснення даним товариством фактичної господарської діяльності, значиться як засновник та директор, проте фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не мала, фінансово-господарською діяльністю не займалася, адміністративно-розпорядчі функції керівника не виконувала, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення злочинів передбачених ст. 205-1 КК України, у зв`язку з чим укладений з позивачем договір № 4 від 20.12.2016 року, акт прийому - передачі майна від 21.12.2016 року та акт здачі - приймання робіт (надання послуг) № 2 від 28.12.2016 року з боку ТОВ «Лаконіс Трейд» підписано Гуєвською Л.Д., не можуть свідчити про реальність господарської операції.

Зазначене узгоджується зі змістом постанови Верховного суду від 16.01.2018 року у справі №К/9901/1478/18, яка враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як, зокрема, зазначено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22.03.2016 по справі №21-170а16: «… надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. (…) первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним …».

Оскільки позивачем документально не підтверджено формування податкового кредиту з податку на додану вартість за грудень 2016 року, тому завищено суму податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Лаконіс Трейд» за відповідний період.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.79.2 ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Зі змісту акту документальної позапланової невиїзної перевірки позивача № 782/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 14.03.2019 року вбачається, що перевірка проводилась на підставі наказу ГУ ДФС в Харківській області № 450 від 22.01.2019 року, копія якого разом з письмовим повідомленням від 24.01.2019 року № 88 було направлено засобами поштового зв`язку та згідно повідомлення вручено 02.02.2019 року особисто позивачу, що не заперечувалося позивачем.

Отже, твердження позивача щодо проведення відносно нього ГУ ДФС у Харківській області документальної позапланової невиїзної перевірки за відсутності законодавчо визначених підстав, є спростованими.

За таких підстав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та скасування податкового повідомлення - рішення № 6 від 08.04.2019 року, яке прийнято Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (, адреса: вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 03 березня 2020 року.

Суддя О.В.Шевченко