Справа № 140/1907/19
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відвід судді

05 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1907/19
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Смокович В.І.,

розглянувши у письмовому провадженні клопотання позивача про відвід головуючого судді у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 18 червня 2019 року звернувся із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-10305-55 від 07 лютого 2019 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18 276 грн 72 коп.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням сторін (арк. спр. 1).

Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без розгляду у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду (арк. спр. 69-71).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (арк. спр. 115-120).

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 10:00 год. 26 лютого 2020 року; надано позивачу, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , строк на подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним позовом (арк. спр. 124-125).

Копії вказаних ухвал 17 лютого 2020 року позивачу направлено поштовою рекомендованою кореспонденцією за його зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

Однак, 25 лютого 2020 року поштову кореспонденцію було повернуто до суду із довідкою відділення поштового зв`язку «причина повернення: відсутність адресата» (арк. спр. 132-134).

Окрім того, копії ухвал від 14 лютого 2020 року про прийняття справи до провадження та призначення до судового розгляду, про надання позивачу строку на подання заяви про поновлення пропущеного строку судом направлено представнику позивача - адвокату Пилипчуку В.Ф. за вказаною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_2 . Вказана поштова рекомендована кореспонденція також повернута до суду із довідкою відділення поштового зв`язку «причина повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок щодо пересилання поштового відправлення» (арк. спр. 130-131). Ці ж ухвали представнику позивача були направлені на електронну адресу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зазначену на бланках адвокатського об`єднання «Волинська міжрегіональна адвокатська компанія «Правозахисна група», головою якої є адвокат Пилипчук В.Ф. (арк. спр. 44, 128).

У призначене судове засідання 26 лютого 2020 року позивач та його представник не прибули, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 10:00 год. 05 березня 2020 року (арк. спр. 134, 135).

Копії ухвал від 14 лютого 2020 року та повістку про виклик до суду в адміністративній справі на 05 березня 2020 року повторно направлено позивачу за його зареєстрованим місцем проживання (арк. спр. 136), а представнику позивача о 15:00 год. 26 лютого 2020 року вручено кур`єром, про що зроблено запис у розносній книзі суду (арк. спр. 138).

Окрім того, 26 лютого 2020 року Волинський окружний адміністративний суд, керуючись статтею 130 КАС України, здійснив виклик позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у судове засідання на 10:00 год. 05 березня 2020 року шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (арк. спр. 140).

Позивач 03 березня 2020 року подав до суду заяву про відвід головуючого у справі судді Смокович В.І. (арк. спр. 146-149).

Заява мотивована тим, що головуючий у даній справі суддя, постановляючи 21 жовтня 2019 року ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, уже висловив свою думку на предмет оцінки обставин щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом та констатував пропущення такого строку. На переконання представника позивача, подальший розгляд даної справи головуючим Смокович В.І. ставить під сумнів неупередженість судді, а тому просить відвести останнього від розгляду цієї справи. Також позивач зазначив, що здійснюючи його виклик у судове засідання на 10:00 год. 05 березня 2020 року шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, головуючий у справі суддя Смокович В.І. принизила його честь, гідність, порушила баланс рівності і змагальності сторін, розголосила особисті дані.

Дослідивши подане заявником клопотання про відвід головуючого-судді Смокович В.І., суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із частиною третьою статті 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною 4 статті 40 КАС України визначено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи те, що заява про відвід головуючого судді Смокович В.І. надійшла до суду 03 березня 2020 року, тобто пізніше ніж за три робочі дні до засідання, питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу (арк. спр. 146-149).

Заяву про відвід судді належить задовольнити з таких мотивів та підстав.

За приписами частини першої статті 35 КАС України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

В той же час, в розумінні частини першої статті 2 КАС України неупереджене вирішення судом спорів є завданням адміністративного судочинства.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

За змістом пункту 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах "Фей проти Австрії", "Ветштайн проти Швейцарії").

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру").

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства"). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії").

У справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

На переконання суду, інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

У даному випадку підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді.

Так, згідно із матеріалами справи та ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без розгляду у зв`язку із пропущенням строку звернення до суду. Таким чином, постановляючи вказану ухвалу, суд дійшов висновку про пропуск позивачем встановленого процесуальним законодавством десятиденного строку звернення до суду. Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції у постанові 16 січня 2020 року, зазначив, що суд першої інстанції, встановивши, що позовну заяву подано позивачем із пропуском визначених законодавством строків, не надав можливості позивачу подати заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, в якій він міг обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку або надати інші докази поважності таких причин, шляхом залишення позовної позивача без руху, на підставі частини тринадцятої статті 171 КАС України.

Окрім того зазначив, що залишення позовної заяви без розгляду у даному випадку може свідчити про перешкоджання особі у доступі до правосуддя.

Однак суд першої інстанції не погоджується із такими твердженнями, оскільки ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Разом із відзивом на позов представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яку суд розглянув та вирішив у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті , як того вимагають процесуальні норми КАС України.

На виконання вимог постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, Волинський окружний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність надання позивачу, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , строку на подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Суд звертає увагу, що правовий висновок про строк оскарження вимоги про сплату ЄСВ викладено у постанові Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 480/106/19.

Зокрема зазначено, що положення абзацу 5 частини четвертої статті 25 Закону України України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини четвертої статті 25 Закону України України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

При цьому, обставини щодо дати отримання позивачем рішення за результатами адміністративного оскарження вимоги про сплату боргу суд встановив на підставі доказів, що містяться у справі. Так, відповідно до копії конверта, на якому міститься запис про його вручення позивачу, дата отримання такого рішення - 28 травня 2019 року. Вказану обставину позивач не заперечив, не спростував та ствердив у судовому засіданні 21 жовтня 2019 року під розгляду Волинським окружним адміністративним судом клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду; також підтвердив в апеляційній скарзі (арк. спр. 77).

Суд звертає увагу, що представник позивача під час судового розгляду та у процесуальних заявах неодноразово наголошував, що не вважає строк звернення до суду із даним позовом пропущеним, оскільки такий строк визначений статтею 122 КАС України і, на його думку, становить шість місяців.

На переконання суду, встановлені обставини спростовують доводи позивача про упередженість та необ`єктивність головуючого судді та його пряму чи опосередковану заінтересованість у результаті розгляду справи.

Окрім того, виклик учасника справи, зокрема позивача, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, також не є доказом упередженості та необ`єктивності головуючого у справі судді Смокович В.І., навіть якщо вказаний спосіб виклику позивач вважає неприпустимим, таким, що принижує його честь, гідність, порушує баланс рівності і змагальності сторін. На обгрунтування вказаних тверджень позивач не надав жодних доказів та не конкретизував біопсихосоціальних цінностей та соціальних сфер життя на які використаний судом спосіб виклик у судове засідання спричинив негативні наслідки та у якій мірі.

Однак, обставини, на які посилається позивач, на його думку, можуть поставити під сумнів справедливе та неупереджене вирішення справи.

Відтак, з метою уникнення будь-яких сумнівів заявника щодо об`єктивності чи неупередженості головуючого судді Смокович В.І. при розгляді даної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви позивача та відвести головуючого-суддю Смокович В.І. від розгляду у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід судді в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Відвести головуючого суддю Смокович В.І. від розгляду адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Роз`яснити учасникам справи, що адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст ухвали виготовлено 05 березня 2020 року.