Справа № 520/6006/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 р. м. ХарківСправа № 520/6006/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Донець Л.О. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М. (повний текст складено 17.09.19) по справі № 520/6006/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування вимоги, рішень і податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати винесені на підставі акту про результати документальної планової виїзної перевірки №1430/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 від 25.04.2019: вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6 від 04.06.2016 на суму 257155,80 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №6 від 04.06.2019 на суму 170,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №6 від 04.06.2019 на суму 170,00 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 1,00 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 510,00 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 170,00 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 262752,44 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 3547608,75 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 510,00 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 3153029,20 грн.; податкове повідомлення рішення №6 від 04.06.2019 на суму 723521,25 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №6 від 04.06.2019 на суму 36688,08 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів отримання позивачем доходу від господарської діяльності та перевищення доходу підприємця. Відповідачем протиправно зроблено висновки про переведення позивача на загальну систему оподаткування, не встановлено чистого оподатковуваного доходу платника податків. Відмічає, що ним не отримувалися кошти на розрахункові рахунки, а висновок податкового органу про ненадання документів на запит є хибним. При цьому наголошує, що у ОСОБА_1 були наявні взаємовідносини із ТОВ "Нова пошта" та ТОВ "Пост фінанс" виключно як у приватної особи, а не фізичної особи-підприємця.

Відповідачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що ОСОБА_1 протягом 2016-2018 років отримав 19549215 грн. за товари, що були відправлені через мережу ТОВ "Нова пошта", а кошти за які були перераховані через її дочірню компанію ТОВ "Пост фінанс", яка здійснює готівкові та безготівкові перекази за товари, що пересилаються вказаною службою. При цьому позивачем за вказані роки було задекларовано набагато менші суми отриманого доходу.

В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав. Стверджує, що відповідачем не доведено факт отримання позивачем доходу саме від підприємницької діяльності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, вважаючи прийняте судове рішення законним та обгрунтованим. Вказує на те, що під час судового розгляду у суді першої інстанції позивачем (незважаючи на вимогу суду) не було надано жодних доказів на підтвердження того, що отримані ним кошти через ТОВ "Пост фінанс" не були пов`язані з його підприємницькою діяльностю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 31.12.2018 здійснював свою діяльність із застосуванням ставки, встановленої для сплати єдиного податку II групи. Основними видами діяльності є оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.

У період з 05.04.2019 по 18.04.2019 Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, п. 61.2 ст. 61, п.п.62.1.3 п. 62.1 ст. 62, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст.75, п. 75.1 ст. 75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, відповідно до наказу від 22.03.2019 № 2090 та направлень від 03.04.2019 № 871, від 09.04.2019 № 911, проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 (п.н. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, повноти та своєчасності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 25.04.2019 №1430/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, 21.05.2019 позивачем було подано заперечення до акту перевірки, за наслідками розгляду яких позивачу було надіслано відповідь Головного управління ДФС у Харківській області від 30.05.2019 №13587/ФОП/20-40-13-06-16 про залишення без змін висновків акту перевірки.

На підставі висновків проведеної перевірки відповідачем 04.06.2019 було прийнято:

- рішення №6 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за порушення п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.3.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом №435 від 14.04.2015, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 №441, за 2017 рік на суму 170 грн.;

- рішення №6 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за порушення п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.3.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом №435 від 14.04.2015, із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 №441, за 2018 рік на суму 170 грн.,

- рішення №6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 36688,08 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та п.296.10 ст.296 Податкового кодексу України за платежем "Штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг " на суму 1,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.44.1, 44.3, 44.6 ст.44 Податкового кодексу України за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" на суму 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.63.6 ст.63, ст.66 Податкового кодексу України за платежем "Адміністративні штрафи та інші санкції" на суму 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на суму 262752,44 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.181.1 ст.181, п.183.4 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на суму 3547608,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на суму 3153029,20 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.п.177.5.2 п.177.5, п.177.11 ст.177 та п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за платежем " Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" на суму 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №6 за порушення п.п.2 п.293.8 ст.293 Податкового кодексу України про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем "Єдиний податок з фізичних осіб" на суму 723521,25 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №6 зі сплати єдиного внеску на суму 257155,80 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що доведено відповідачем належними та допустимими доказами. В той же час, позивачем не надано доказів на підтвердження їх протиправності та невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 було оскаржено в судовому порядку наказ №2090 від 22.03.2019 про проведення перевірки та дії ГУ ДФС у Харківській області щодо проведення документальної планової перевірки стосовно платника податків ОСОБА_1 в період з 05.04.2019 по 15.04.2019 за адресою податкового органу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі №520/4590/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо проведення перевірки платника податків в період з 05.04.2019 по 15.04.2019 на підставі наказу №2090 від 22.03.2019 за адресою контролюючого органу; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 по справі №520/4590/19 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задоволено: скасовано в частині задоволення позовних вимог рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі № 520/4590/19 та в цій частині прийнято нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином, правомірність дій посадових осіб податкового органу з проведення перевірки підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Проведеною податковим органом перевіркою позивача, за результатами якої складено акт від 25.04.2019 №1430/20-40-13-06-08/ НОМЕР_1 , встановлено порушення позивачем:

- пп.2 п. 293.8 ст. 293 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено податкові зобов`язання по єдиному податку за 2016 на 578817,00 грн.;

- п.п.16.1.2 п.16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, в частині відсутності обліку доходів та витрат за встановленою формою з 01.01.2017 по 31.12.2018;

- п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України, а саме декларацію про майновий стан та доходи за 2017 та за 2018 не надано;

- п.п.177.5.2 п.177.5 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме неподання декларації про майновий стан та доходи за 1 квартал 2017;

- п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2522423,36 грн., а саме заниження за 2017 на 1737394,53 грн., за 2018 - на 785028,83грн.;

- ст. 168, 176, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України, а саме заниження податкових зобов`язань по військовому збору у перевіряємому періоді в сумі 210201,95 грн.;

- п.4 ч.2 ст. 6 Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме надання звітів за 2017-2018 не за встановленою формою;

- п.1 ч1. ст.4, п.1 ч.2. ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме заниження ЄСВ за 2017-2018 на загальну суму 257155,80 грн., а саме за 2017 на 109725,00 грн., за 2018 на 147430,80 грн.;

- п.181.1 ст.181, п. 183.4 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 2838087,00 грн., в тому числі за 2017 - 1963867,00 грн., за 2018 - 874220,00грн.;

- п. 44.1 та 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України;

- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України , а саме неподання у строки та у випадках, передбачених Податковим кодексом України заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних;

- ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме з 01.01.2017 по 31.12.2018 при розрахунках за готівкові кошти з покупцями не застосовував книгу обліку розрахункових операцій та розрахункові книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення.

До такого висновку податковий орган дійшов з огляду на те, що у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 платник податків ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування та подавав до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку з наступними показниками:

за 2016 рік декларація від 06.02.2017 №, дохід платника єдиного податку, отриманий від провадження діяльності - 970842,35 грн.;

за 2017 рік - декларація від 27.02.2018 №26169688, дохід платника єдиного податку, отриманий від провадження діяльності - 925038,00 грн.;

за 2018 рік - декларація від 21.02.2019 №15976294, дохід платника єдиного податку, отриманий від провадження діяльності - 999980,00 грн.

Разом з тим, проведеною перевіркою встановлено перевищення у податковому (звітному) періоді обсягу доходу, визначеного для таких платників податків, зокрема, встановлено отримання у податковому (звітному) періоді позивачем доходу від провадження діяльності в наступних розмірах: за 2016 рік - 5358780,00 грн.; за 2017 рік 9819335,00 грн.; за 2018 рік - 4371100,00 грн.

На підтвердження саме таких розмірів отриманих позивачем доходів у вказані роки відповідачем надано до суду наявний на час проведення перевірки лист Державної фіскальної служби України з додатками від 22.11.2018 №36393/7/99-99-13-04-03-17.

Даним листом повідомлялося Головному управлінню ДФС у Харківській області, що ОСОБА_1 протягом 2016-2018 років здійснював реалізацію продукції через мережу кур`єрської доставки ТОВ «Нова пошта». Грошові перекази за відправлені через мережу ТОВ «Нова пошта» товари (навісне обладнання для сільськогосподарської техніки, доїльне устаткування та ін.) платник податків ОСОБА_1 отримував через ТОВ «Пост Фінанс» - організацію, яка забезпечувала переказ коштів за товари, направлені за допомогою вказаної служби доставки. Зокрема, ОСОБА_1 було отримано грошові перекази за товари, які відправлялися через мережу ТОВ «Нова пошта» на суму: за 2016 - 5358780 грн., за 2017 - 9819335 грн., за 2018 - 4371100 грн.

Враховуючи наявність такої інформації, Головне управління ДФС у Харківській області під час проведення планової документальної виїзної перевірки господарської діяльності позивача направило позивачу запит від 09.04.2019 №9354/ФОП/20-40-13-06-16 з пропозицією надати інформацію та документи стосовно відомостей щодо продукції, за яку ТОВ «Пост Фінанс» на користь ОСОБА_1 здійснювався переказ грошових коштів. Також, в запиті зазначалось про необхідність надати фінансову статистичну та іншу документацію, яка підтверджує дані податкових декларацій.

Положеннями пп.16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2, 20.1.14 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено право контролюючих органів у разі виявлення порушення вимог податкового чи іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, надсилати платникам податків письмові запити щодо надання засвідчених належним чином копій документів.

При цьому платники податків зобов`язані, серед іншого, подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Приписами ст.ст.71-74 ПК України встановлено особливості інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.

Зокрема, з аналізу змісту вказаних статей вбачається, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу може використовуватися інформація, що надійшла від різних суб`єктів, в тому числі як від платників податків,. так і від інших суб`єктів.

Відповідно до п.74.3 ст.74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Таким чином, наявність інформації, отриманої контролюючим органом від різних суб`єктів правовідносин, про порушення платником податків норм чинного законодавства може бути спростована таким платником податків шляхом надання відповідних відомостей та підтверджуючих документів щодо відсутності таких порушень.

Колегія суддів звертає увагу, що на запит податкового органу від 09.04.2019 №9354/ФОП/20-40-13-06-16 ОСОБА_1 не було надано всі необхідні запитувані інформацію та підтверджуючі документи. При цьому враховується, що податковим органом не конкретизовано перелік документів, які необхідно було надати, а також вказувалось про відсутність у чинному законодавстві такого виду банківського рахунку як "розрахунковий".

Враховуючи наявність у податкового органу інформації, яка свідчить про вчинення позивачем порушення податкового законодавства, та ненадання платником податків запитуваних документів в повному обсязі, податковий орган зробив висновок, що у 2016 році відбулось перевищення ОСОБА_1 граничного обсягу виручки від здійснення підприємницької діяльності, який дозволяв перебувати на спрощеній системі оподаткування для платників єдиного податку II групи, і, як наслідок, з січня 2017 позивач мав подати заяву про перехід на ІІІ групу або про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування.

Зважаючи на таке перевищення у 2016 році граничного обсягу виручки, ГУ ДФС у Харківській області було донараховано позивачу податкове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 578817 грн.

За заниження оподатковуваного доходу на суму 14190435,00 грн., в тому числі за 2017 на 9819335 грн., за 2018 на 4371100 грн., відповідачем було донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2017-2018 роки в сумі 2522423 грн.

При цьому, податковим органом враховано, що позивачем не була надана до перевірки книга обліку доходів та витрат за формою №10 в паперовому вигляді, яку він мав вести у визначеному законодавством порядку, зазначаючи у ній в повному обсязі отримані доходи. Також, позивачем не було надано пояснення та документи на підтвердження отримання доходів та понесення витрат, не зважаючи на отримання відповідного письмового запиту контролюючого органу щодо взаємовідносин з ТОВ «Пост Фінанс».

Крім того, після перевищення розміру доходу, граничний обсяг якого визначено для платників єдиного податку II групи, ОСОБА_1 не подавав податкові декларації про майновий стан та доходи за результатами звітного кварталу (1 квартал 2017), з якого мав відбутись перехід на загальну систему оподаткування.

Колегія суддів відмічає, що висновки, викладені в акті перевірки щодо встановлених порушень платником податків, не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів та не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Викладені в акті перевірки висновки необхідно оцінювати із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку недостовірну або не підтверджену документально інформацію, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення..

Отже, покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності оспорюваного рішення (дій, бездіяльності) не звільняє позивача від обов`язку доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2019 року по справі №808/715/18.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується ОСОБА_1 (т.1 а.с.39, т.2 а.с.32-33), позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, здійснює реалізацію товарів через мережу інтернет з використанням веб-сайту "damilk.com.ua", який йому належить, а також є власником торгівельної марки "Damilk". При цьому, у поясненнях ОСОБА_1 (т.2 а.с.33) зазначено, що транспортування товарів здійснювалось, в тому числі, кур`єрськими компаніями, а розрахунки проводилися в готівковій та безготівковій формах. Крім того, з інформації, розміщеної на вказаному загальнодоступному інформаційному ресурсі "damilk.com.ua", вбачається, що доставка таких товарів може здійснюватися з використанням послуг ТОВ «Нова пошта», а оплата може бути здійснена наступними способами: безготівковий розрахунок, банківський переказ, післяплатою ("наложенный платеж") та готівковими коштами.

Колегія суддів звертає увагу, що податковий орган вказує про отримання протягом 2016-2018 років ОСОБА_1 через ТОВ «Пост Фінанс» (дочірня організація ТОВ «Нова пошта», яка забезпечує переказ коштів за направлені товари) грошових переказів на суму: за 2016 - 5358780 грн., за 2017 - 9819335 грн., за 2018 - 4371100 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 не заперечується отримання таких коштів через ТОВ «Пост Фінанс», а лише вказується про недоведеність факту отримання ним вказаних коштів як суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем, стверджуючи про наявність взаємовідносин із ТОВ «Нова пошта» та ТОВ «Пост Фінанс» як приватної особи.

На підтвердження доводів про отримання коштів через ТОВ «Пост Фінанс» ОСОБА_1 повідомлено про отримання коштів для розвитку торгівельної марки "Damilk" та інформаційного ресурсу - сайту "damilk.com.ua".

Однак, колегія суддів відмічає, що позивачем не надано доказів стосовно отримання таких коштів саме у якості фізичної особи, а не від здійснення підприємницької діяльності при реалізації товарів у якості післяплати ("наложенный платеж").

В той же час, податковим органом надано до матеріалів справи лист-відповідь ТОВ "Нова пошта" (т.1 а.с.67-70, 88-91), в якому міститься вичерпний перелік інформації, що був наданий ДФС України стосовно надання послуг ОСОБА_1 протягом 2015-2018 років, а саме: вид вантажу, вага, опис, оголошена вартість, одержувач (приватна або юридична особа), форма розрахунку. Так, у даному листі зазначено, що протягом 2015-2018 років ОСОБА_1 , як вантажовідправником, направлялися посилки вагою 16814, 50144, 22932, 1179 кг (інші запчастини, госп.товари, доїльний апарат госп.товари) оголошеної вартістю 1327067, 5175502, 3726009, 179008 грн., одержувачами яких були приватні особи, а форма розрахунку готівкова.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про неможливість виготовлення значної кількості відповідного обладнання не підтверджується достатніми та беззаперечними доказами, а вказівка на наявність орендованого приміщення площею 110,00 кв.м. не є безумовним доказом неможливості виготовлення такого обладнання у необхідній кількості.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Положеннями пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, в тому числі:

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень. Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.14 статті 292 Податкового кодексу України встановлено, що визначення доходу здійснюється для цілей оподаткування єдиним податком та для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з пунктом 292.16 статті 292 Податкового кодексу України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови неперевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

При цьому якщо протягом календарного року платники першої і другої груп використали право на застосування іншої ставки єдиного податку у зв`язку з перевищенням обсягу доходу, встановленого для відповідної групи, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році такі платники мають за умови не перевищення ними протягом календарного року обсягу доходу, встановленого підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

На виконання пункту 296.2 статті 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої групи.

Відповідно до п.296.5 ст.296 ПК України отримані протягом податкового (звітного) періоду доходи, що перевищують обсяги доходів, встановлених пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, відображаються платниками єдиного податку в податковій декларації з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 296.5.1-296.5.5 цієї статті.

Згідно із п.п.296.5.1 п.296.5 ст.296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду, у разі перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, або самостійного прийняття рішення про перехід на сплату податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої або третьої (фізичні особи - підприємці) груп.

При цьому у податковій декларації окремо відображаються обсяг доходу, оподаткований за ставками, визначеними для платників єдиного податку першої та другої груп, обсяг доходу, оподаткований за ставкою 15 відсотків, обсяг доходу, оподаткований за новою ставкою єдиного податку, обраною згідно з умовами, визначеними цієї главою, авансові внески, встановлені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що доходом від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб`єктом підприємницької діяльності в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій). Тобто, до доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді.

Крім того, застосовувати спрощену систему оподаткування та бути платником єдиного податку мають право лише ті суб`єкти господарювання, які відповідають певним критеріям. Якщо особа перебувала на спрощеній системі оподаткування в поточному році, але отримала дохід більший, ніж встановлений обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, така особа не має право застосовувати спрощену систему оподаткування в наступному році.

Таким чином, до загального доходу має включатися уся сума коштів отриманих суб`єктом господарювання.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 липня 2019 року по справі №1840/3752/18.

При цьому колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01 жовтня 2019 року по справі №2040/6178/18, згідно яких у разі невиконання платником податку вимог підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України щодо подання заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, реєстрація такого платника єдиного податку анулюється за рішенням контролюючого органу, прийнятого на підставі акту перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

З огляду на передбачений підпунктом 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 ПК України такий принцип податкового законодавства України як невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, формальна наявність у платника неанульованого свідоцтва платника єдиного податку не є достатньою умовою для перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки податкове законодавство пов`язує статус платника єдиного податку з дотриманням низки умов, а не лише з наявністю відповідної реєстрації.

Відповідно до п.293.8 ст.293 ПК України ставки, встановлені пунктами 293.3-293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей: 2) платники єдиного податку другої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, в наступному податковому (звітному) кварталі за заявою переходять на застосування ставки єдиного податку, визначеної для платників єдиного податку третьої групи, або відмовляються від застосування спрощеної системи оподаткування. Такі платники до суми перевищення зобов`язані застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

Приписами п.п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з вимогами п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід для фізичних осіб-підприємців дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та ненадання позивачем як до перевірки до матеріалів справи жодних доказів на спростування висновків контролюючого органу про наявне перевищення граничного обсягу виручки від здійснення підприємницької діяльності та розмір отриманого у 2016-2018 роках доходу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішень податкового органу про донарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб. При цьому колегія суддів враховує, що навіть за умови отримання позивачем таких доходів як приватної фізичної особи, відповідні суми доходу також підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Також, як вбачається із матеріалів справи, податковий орган зробив висновок, що у зв`язку із зазначеним перевищенням у 2016 році граничного обсягу доходу для платників єдиного податку ІІ групи, ОСОБА_1 повинен був зареєструватись в якості платника податку на додану вартість та сплачувати відповідні розміри ПДВ. Однак, позивач зазначених дій не вчинив і, як наслідок, податковий орган на отримані у 2017-2018 роках суми нарахував ПДВ у розмірі 2838087 грн.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку на додану вартість у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Положеннями п.183.4 ст.183 ПК України передбачено, що у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Згідно із п.202.2 ст.202 ПК України у разі якщо платник податку, який застосовував спрощену систему оподаткування, переходить на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, такий платник податку зобов`язаний самостійно перейти на місячний податковий період, починаючи з першого місяця переходу на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, що зазначається у відповідній податковій декларації за наслідками такого місяця.

За приписами п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника.

Отже, зазначені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач був зобов`язаний сплачувати ПДВ за 2017-2018 роки.

Проте, у вказаний період позивачем податкові зобов`язання з ПДВ не визначалися і, як наслідок, не сплачувалися.

З огляду на вказане, податковим органом під час проведення перевірки було обгрунтовано донараховано позивачу податкові зобов`язання з ПДВ.

Також, контролюючим органом було визначено грошове зобов`язання з військового збору, нарахованого на дохід отриманий від провадження підприємницької діяльності, в сумі 210201,95 грн., в тому числі за 2017 на 144782,88 грн. та за 2018 на 65419,07 грн.

Зазначене нарахування відповідає приписам пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, згідно яких платниками військового збору виступають фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні та і іноземні доходи, а об`єктом оподаткування є, в тому числі, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід при ставці збору 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Крім того, в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що позивачем за період 2017-2018 не було нараховано ЄСВ на загальну суму 257155,80 грн. Зокрема, звіти позивача про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2018 не містять таблицю №1 Додаток 5.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 4, пп. 2 п. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичні особи - підприємці, (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) єдиний внесок у розмірі 22 відсотки нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» закріплено, що платники єдиного внеску зобов`язані подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно із п. 3 Розділу VI.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства Фінансів України №449 від 20.04.2015, якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки).

З огляду на вказане, у відповідача були наявні підстави для застосування штрафних санкцій в розмірі по 170 грн. за 2017 та за 2018 роки за подачу звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не за встановленою формою, нарахування ЄСВ за 2017-2018 роки та для направлення податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6 від 04.06.2019.

Крім того, матеріали справи свідчать, і це не спростовано позивачем, що при здійсненні ним господарської діяльності розрахунки відбувались, в тому числі, в готівковій формі. Однак, всупереч вимогам Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» позивач не застосовував розрахункові книжки протягом 2017-2018 років.

З огляду на вказане, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 по справі № 520/6006/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець А.П. Бенедик
Повний текст постанови складено 06.03.2020.