Справа № 580/3270/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3270/19 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Земляної Г.В.,

Собківа Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, які полягають у відмові призначення, здійсненні нарахування та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити (визначити) судді у відставці щомісячне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді, зазначеній у довідці апеляційного суду Черкаської області №67/19-вих/04-24/19 від 15 червня 2019 року без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці починаючи з 26 червня 2019 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати щомісячного довічного грошового утримання до моменту здійснення перерахунку.

Позов обґрунтовано тим, що пенсійним фондом при визначенні стажу, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання, відповідач протиправно, зважаючи на приписи Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 1402-VIII), не включив до його складу половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, які полягають у відмові призначення, здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати судді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді, зазначеній у довідці апеляційного суду Черкаської області №67/19-вих/04-24/19 від 15 червня 2019 року без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці починаючи з 26 червня 2019 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати щомісячного довічного грошового утримання до моменту здійснення перерахунку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зарахування стажу для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки ОСОБА_1 вийшов у відставку після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», який набрав чинності 05.08.2018, тому при визначенні розміру відсотку, з урахуванням якого обчислено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), втім не враховується половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 07 червня 1988 року по 07 червня 1990 року позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії (військовий квиток серії НОМЕР_1 виданий замість втраченого серії НОМЕР_4 ).

У подальшому, ОСОБА_1 31 травня 1995 року закінчив Національну юридичну академію України, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 .

Указом Президента України від 8 травня 1996 року № 327/96 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області.

Указом Президента України від 25 травня 1999 року № 568/99 позивач переведений у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Придніпровського районного суду міста Черкаси.

Постановою Верховної Ради України від 24 травня 2001 року № 2464-III обраний суддею Черкаського обласного суду безстроково (20 серпня 2011 року перейменований на - апеляційний суд Черкаської області).

Рішенням Вищої Ради юстиції №236/0/15-12 від 21 лютого 2012 року позивач призначений на посаду заступника голови апеляційного суду Черкаської області, та у подальшому рішенням Вищої Ради юстиції №796/0/15-12 від 21 червня 2012 року призначений на посаду голови апеляційного суду Черкаської області.

У період з червня 2012 року по червень 2019 року ОСОБА_1 працював на посаді голови Апеляційного суду Черкаської області, та рішенням Вищої ради правосуддя №1516/0/15-19 від 04 червня 2019 року звільнений з посади судді Апеляційного суду Черкаської області у відставку.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25 червня 2019 року №68/19-вих/04-24/19 загальний стаж ОСОБА_1 складає 30 років 3 місяці 22 дні.

З 26 червня 2019 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86%.

Відповідно до довідки №3479 від 12 липня 2019 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і отримує довічне грошове утримання в розмірі 51792, 08 грн.

Листом від 01 серпня 2019 року № 293/Б-10 Пенсійний фонд України в Черкаській області повідомив, що до стажу роботи судді ОСОБА_1 було зараховано період з 20.05.1996 по 09.07.2001 на посаді судді Корсунь-Шевченківського районного суду, з 10.07.2001 по 14.04.2014 на посадах судді, заступника голови апеляційного суду, голови апеляційного суду Черкаської області, з 17.04.2014 по 18.04.2015 на посаді голови апеляційного суду Черкаської області, з 07.05.2015 по 25.06.2019 на посаді голови апеляційного суду Черкаської області.

16 вересня 2019 року позивач звернувся до Пенсійного фонду з заявою про перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання, оскільки визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного грошового утримання, відповідач, зважаючи на приписи Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 1402-VIII), не включив до його складу половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби, втім рішенням №32 від 27 вересня 2019 року відмовлено у здійсненні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді, календарний період проходження строкової служби та половину строку навчання у вищому учбовому закладі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII (далі - закон №1402-VII), який діяв на момент звільнення ОСОБА_1 у відставку.

Згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відтак, у даному випадку слід застосовувати норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

У відповідності до частини третьої статті 141 Закону № 2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ №584/95), (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи особи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає врахуванню половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 07 червня 1988 року по 07 червня 1990 року (2 роки 1 день) позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії (військовий квиток серії НОМЕР_1 виданий замість втраченого серії НОМЕР_4 ) (.

Крім того, у період з 01.09.1990 по 31.05.1995 ОСОБА_1 навчався за денною формою у Національній юридичній академії України, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 та копією трудової книжки НОМЕР_3 (половина строку навчання становить - 2 роки 4 місяці 15 днів).

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби та половини терміну навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Згідно пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Оскільки стаж роботи позивача, який дає право одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, становить більше, ніж 25 років, то це, в свою чергу, дає позивачу право на призначення йому щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 19.06.2018 у справі №243/4458/17 та у постанові від 13.11.2018 у справі № 310/7934/16-а, у постанові від 10.04.2019 у справі № 554/3414/17, та у постанові від 05.12.2019 у справі №592/2737/17.

У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно задовольнив вимоги позивача та зарахував до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Окрім того, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності судців є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Також Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Г.В. Земляна

Я.М. Собків