Справа № 640/7386/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ДОДАТКОВЕ)

05 березня 2020 року м. Київ № 640/7386/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент) з вимогами про визнання протиправними дій, які полягають у винесенні доручення від 11 липня 2017 року №064-7159, скасування зазначеного доручення, заборону відповідачу вчиняти дії щодо винесення доручень та приписів відносно нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ. А, загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, зобов`язання відповідача на підставі письмового звернення ТОВ «Ліса та Ко» видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт у нежитлових приміщеннях з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ. А, загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано доручення № 064-7159, видане Департаментом міського благоустрою та захисту природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Комунальному підприємству «Київблагоустрій», від 11 липня 2017 року про вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та елементів благоустрою, зазначених у таблиці, зокрема щодо прибудови до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

Зобов`язано Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі письмового звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ А загальною площею 463,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) сплачений судовий збір у розмірі 3 842, 00 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено.

02 березня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача про винесення додаткового судового рішення у даній справі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, до позовної заяви було додано заяву від 24.04.2019 про надання доказів щодо понесених позивачем судових витрат на правову (правничу) допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у даній справі та ордер серії КВ № 438359.

До того ж, 12 липня 2019 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якій просить, зокрема при вирішенні питання розподілу судових витрат врахувати понесенні позивачем витрати за складання адвокатом (представником) відповіді на відзив.

Розглянувши зазначену заяву представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами третьою, сьомою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу застосуванню підлягають загальні приписи статті 139 КАС України, які регулюють порядок розподілу судових витрат між сторонами, зокрема, щодо пропорційного стягнення витрат на користь сторони в разі часткового задоволення позовних вимог, а також щодо необхідності подання стороною доказів на підтвердження фактичного понесення таких витрат у визначені даною нормою строки.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивачем до відповіді на відзив від 03.04.2019 додано: рахунок № 1 від 11.07.2019, в якому зазначено надану послугу зі складання відповіді на відзив по справі № 640/7386/19 на суму 2000,00 грн.; акт виконаних робіт від 12.07.2019 та квитанцію № .1 від 11.07.2019 про сплату коштів у сумі 2000,00 грн.

Інших доказів про понесення судових витрат позивачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, наданими документами підтверджено, що адвокат виконував послуги з професійної правничої допомоги позивачу у розгляді цієї справи.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи, а також пропорційність стягнення витрат на користь сторони в разі часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, враховуючи надання позивачем доказів на підтвердження фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної справи.

Однак, враховуючи пропорційність розподілу судових витрат до частини задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/820/17 та від 25 вересня 2019 року у справі № 642/7685/16-а.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Як вбачається із змісту судового рішення від 26 лютого 2020 року судом вирішено питання про повернення судового збору, однак не вирішено питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, тому суд вбачає підстави для ухвалення додаткового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України та задоволення заяви представника позивача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 139, 243, 252 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» (01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, будинок 21, ) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда