Справа № 640/2339/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 березня 2020 року м. Київ № 640/2339/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Товариства з обмеженою відповідальністю «Навігатор комплект»
до Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та захисту довкілля України, Міжвідомчої комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції
про скасування розпорядження в частині та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Навігатор комплект» (м. Київ, вул. Палладіна, 44, код ЄДР: 34644874) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2), Міністерства енергетики та захисту довкілля України (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30), Міжвідомчої комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 30), в якому просить суд:

1) скасувати абзац 8 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод на розподіл вуглеводнів», а саме визначення АТ «Укргазвидобування» переможцем конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуваються у межах ділянки Берестянська;

2) зобов`язати Міністерства енергетики та захисту довкілля України, як робочий орган Міжвідомчої комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції, організувати проведення засідання Міжвідомчої комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції з метою повторного розгляду зареєстрованих заяв і доданих до них матеріалів учасників конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська, що проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1188;

3) зобов`язати Міжвідомчу комісію з організації та виконання угод про розподіл продукції повторно розглянути зареєстровані заяви і додані до них матеріали учасників конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська, що проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1188. За результатами повторного розгляду підготувати для Кабінету Міністрів України нові висновки та пропозиції щодо визначення переможця конкурсу;

4) зобов`язати Кабінет Міністрів України повторно розглянути пропозиції Міжвідомчої комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції про визначення переможця конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська, що проводиться на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1188 та визначити переможця конкурсу.

До суду з даним позовом позивач звернувся 31.01.2020, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду м. Києва, проставленого на позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2020 позовну заяву залишено без руху як таку, що подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), та встановлено строк для їх усунення.

Так, судом була звернута увага позивача на пропуск шестимісячного строку звернення до суду, оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод на розподіл вуглеводнів», не є нормативно-правовим актом у розумінні п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України та, як наслідок до нього не застосовуються строки оскарження, передбачені ч. 3 ст. 264 КАС України.

Залишаючи позовну заяву без руху, судом також була звернута увага позивача на те, що позовна заява не містить поштового індексу позивача та ідентифікаційного коду відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, клопотання про залучення третьої особи, як того вимагає ст. 49 КАС України.

Також судом було акцентовано увагу позивача на тому, що в порушення вимог ч. 2 ст. 79 та ч. 4 ст. 161 КАС України, позивачем не було надано заяви учасника конкурсу - ТОВ «Навігатор комплект» з доданими до документам, які подавались Міжвідомчій комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції для участі у конкурсі на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська, що проводився на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1188.

На підставі зазначено суд зобов`язав позивача надати:

1) заяву із зазначенням поштового індексу позивача та ідентифікаційного коду відповідачів в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

2) документів на підтвердження обставин на які позивач посилається у позовній заяві (як зазначено вище) відповідно до кількості учасників справи;

3) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску;

4) заяви про залучення третьої особи до участі у справі, а також на яких підставах третю особу належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цієї особи може вплинути рішення у справі.

20.02.2020 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви в якій зазначено поштовий індекс позивача, додано заяву про залучення третьої особи.

Крім того, позивачем 20.02.2020 надано заву про поновлення строку звернення до суду, в якій просить суд поновити пропущений строк звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що оскаржуване розпорядження Кабінету Міністрів України № 507-р було прийнято 05.07.2019 та офіційно оприлюднено 13.07.2019 шляхом публікації в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 132.

Додає, що ознайомившись із вказаним розпорядженням, позивачем 18.07.2019 було направлено листа за вих. №158/7 з проханням надати для ознайомлення відповідні документи, на підставі яких Міжвідомчою комісією приймалося рішення про визначення переможця конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська.

Додає, що 12.08.2019 TOB «Навігатор комплект» отримало відповідь на свій лист- запит за підписом заступника міністра енергетики та вугільної промисловості, яким було задоволено запит позивача та надані для ознайомлення копії протоколів засідання Міжвідомчої комісії з організації укладення та виконання угод про розподіл продукції №№ 10-19, документів, на підставі яких приймалося рішення про визначення переможця конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська.

З огляду на що, на думку позивача, саме 12.08.2019, з моменту ознайомлення з документами, які стали підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження про визначення переможця конкурсу, позивач дізнався про порушення своїх права.

Додає, що предметом оскарження є не сам факт винесення розпорядження Кабінету Міністрів України, а процедура його прийняття, оскільки, як наголошує позивач, саме із пояснювальної записки Міжвідомчої комісії вбачається несправедливе та відверто незаконне розподілення балів учасникам за критеріями, визначеними п.5.22 Конкурсної документації.

Позивач акцентує увагу суду на тому, що з жодних інших джерел, окрім офіційно отриманих від Міненерго та вугільної промисловості позивач не міг дізнатися про порушення його прав, оскільки до моменту ознайомлення позивача з вказаними документами, підстав у позивача для оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України №507-3 не існувало.

За висновком позивача, зважаючи на те, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 12.08.2019 і можливості дізнатися про таке порушення в день прийняття оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 у позивача не існувало, то шестимісячний строк звернення до адміністративного суду повинен обчислюватися саме з вказаного моменту, тобто з 12.08.2019.

Крім іншого позивач додає, що після отримання вищезазначених документів від Міненерговугілля, товариство 15.08.2019 передало їх адвокату для підготовки позовної заяви про оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019№ 507-р., однак звертає увагу, що адвокатом позовна заява своєчасно підготовлена не була, а можливості написати позовну заяву самостійно у позивача також не було через відсутність документів, отриманих від Міненерговугілля , так як документи знаходились у адвоката та були повернуті на вимогу позивача лише 27.01.2020.

За таких обставин, позивач наголошує, що своєчасне звернення до суду з позовною заявою до 05.01.2020 було неможливим.

Разом з тим, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду причини поважності пропуску строку на звернення до суду, є неповажними з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Так, суд зазначає, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод на розподіл вуглеводнів» визначено переможцем конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуваються у межах ділянки Берестянська - АТ «Укргазвидобування».

Як зазначає сам позивач, вказане розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод на розподіл вуглеводнів» було оприлюднене 13.07.2019 шляхом публікації в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 132.

Тобто, станом на 13.07.2019 позивачу мало бути відомо про прийняття оскаржуваного акту.

При цьому, зазначаючи про те, що позивач був учасником конкурсних процедур, він мав би цікавитись розглядом питання з розумною періодичністю, що не позбавляло його права витребувати матеріали конкурсу на стадії його проведення.

Слід додати, у заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду позивач наголошує, що після ознайомлення з вказаним розпорядженням, 18.07.2019 ним було направлено листа за вих. №1 58/7 з проханням надати для ознайомлення відповідні документи, на підставі яких Міжвідомчою комісією приймалося рішення про визначення переможця конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська.

Тобто, вже щонайменше станом на 18.07.2019 позивач визначив негативний вплив оскаржуваного рішення відносно себе та щодо визначення переможця конкурсу іншої особи, що свідчить про відомі позивачу обставини, які зумовлювали його звернення до суду у зв`язку з оприлюдненням спірного акту та незгодою відносно того, що переможцем обрано не позивача.

Посилання позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду на те, що про порушення своїх прав він дізнався 12.08.2019, тобто з моменту ознайомлення з документами, які стали підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження про визначення переможця конкурсу, позивач дізнався про порушення своїх права є помилковим, оскільки, по-перше, як вже було зазначено судом, 13.07.2019 в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 132 було опубліковано розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р, яким переможцем конкурсу на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуваються у межах ділянки Берестянська визнано АТ «Укргазвидобування», про що позивачу станом на 13.07.2019 було достеменно відомо, що ТОВ «Навігатор комплект» не є переможцем, по-друге, з такими документами, на підставі якого прийнято оскаржуване розпорядження, позивач міг ознайомитися, як приклад, і через рік або навіть два, що у свою чергу також не змінює обрахунок шестимісячного строку на оскарження самого розпорядження.

Позивач, звертаючись до суду щодо оскарження такого розпорядження Кабінету Міністрів у строк, визначений ч .2 ст. 122 КАС України, не позбавлений був можливості заявити суду клопотання про витребування у відповідача документів на підставі який прийнято таке розпорядження та в подальшому, до розгляду справи по суті змінити підстави позову (у разі необхідності такої зміни).

Тобто, з моменту оприлюднення спірного акту позивач жодним чином не був обмежений у праві на звернення до суду у встановлений строк.

Також, посилання позивача у заяві про поновлення строку на ту обставину, що 15.08.2019 товариство передало отримані документи адвокату для підготовки позовної заяви про оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.07.2019№ 507-р., однак адвокатом позовна заява своєчасно підготовлена не була, а можливості написати позовну заяву самостійно у позивача також не було через відсутність документів, отриманих від Міненерговугілля , так як документи знаходились у адвоката та були повернуті на вимогу позивача лише 27.01.2020, з огляду на що своєчасне звернення до суду з позовною заявою до 05.01.2020 було неможливим, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки нездатність адвоката скласти позовну заяву не є обставиною, що перериває обчислення строку звернення до суду, а такі обставини із вибором адвокатів є виключно внутрішнім організаційним питанням позивача, які не можуть впливати на організацію звернення до суду із відповідною позовною заявою у строки, які встановлені національним законодавством України.

Варто звернути увагу позивача на те, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

При цьому, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї.

В даному випадку, моментом порушення прав позивача є момент ознайомлення позивача з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 507-р «Про визначення переможців конкурсів на укладення угод на розподіл вуглеводнів».

Відтак, зважаючи на те, що право на звернення до суду у позивача вже існувало станом на 13.07.2019 (кінцевий термін 13.01.2020), натомість до суду з даним позовом позивач звернувся лише 31.01.2020, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Варто звернути увагу позивача на тому, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Суд звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а отже, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що причини пропуску звернення до суду товариства є неповажними та, як наслідок суд не вбачає належних підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Крім іншого також варто звернути увагу позивача на те, що ухвалою від 04.02.2020 судом було витребувано у позивача заяву учасника конкурсу - ТОВ «Навігатор комплект», а також додані до неї всі документи, які подавались Міжвідомчій комісії з організації та виконання угод про розподіл продукції для участі у конкурсі на укладення угоди про розподіл вуглеводнів, які видобуватимуться у межах ділянки Берестянська, що проводився на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1188.

Подання вказаних матеріалів, між іншим, в силу викладених у позові обставин є обов`язком позивача в силу вимог ч. 4 ст. 160 КАС України.

Натомість таку заяву та додані до неї документи, на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано не було, що свідчить про невиконання вимог ухвалу суду в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 123, 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду від 20.02.2020, визнати неповажними.

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) .

Суддя О.А. Кармазін