Справа № 640/13739/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року м. Київ № 640/13739/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

треті особи Національна поліція України,

Міністерство юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), в якому просить визнати неправомірним та скасувати пункт 8 розділу IV «Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293, в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05 квітня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що підстави призначення одноразової грошової допомоги, строк настання інвалідності для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, розмір одноразової грошової допомоги та вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги визначено Законом України «Про Національну поліцію». Проте, названий Закон не надає право Міністерству внутрішніх справ України встановлювати розмір, підстави для зменшення визначеного Законом розміру одноразової грошової допомоги і визначати строки настання інвалідності для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, так як розмір одноразової грошової допомоги встановлений статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» і дана стаття не передбачає випадків зменшення розміру такої допомоги.

Позивач стверджує, що оскаржуваний пункт 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського змінює розмір одноразової грошової допомоги, визначений Законом, та змінює строк встановлення інвалідності для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, який також встановлений Законом, чим порушує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у визначеному Законом розмірі, тобто не відповідає вимогам останнього та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Міністерству внутрішніх справ України були делеговані повноваження щодо визначення порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. На думку представника відповідача оскаржувані положення пункту 8 розділу IV Порядку в повній мірі відповідають положенням частини 2 статті 100 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, що виплата одноразової грошової допомоги в більшому розмірі проводиться особам з урахуванням раніше виплаченої суми.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що Закон України «Про Національну поліцію» не надає право Міністерству внутрішніх справ України встановлювати підстави для зменшення визначеного таким Законом розміру одноразової грошової допомоги, розмір якої встановлений статтею 99 Закону.

У підготовчому засіданні 27 серпня 2019 року ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучено Національну поліцію України та Міністерство юстиції України.

У поясненнях на позов представник Національної поліції України зазначив, що на виконання пункт 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з урахуванням проведених раніше виплат. При цьому представник Національної поліції України вказує, що пункт 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності відповідає нормам Закону України «Про Національну поліцію».

Представник Міністерства юстиції України у письмових поясненнях зазначає, що пункт 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності не суперечить вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 17 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 01 жовтня 2019 року жодна зі сторін не з`явились, хоча і були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з якої звільнений наказом Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області від 29 вересня 2016 року №229 о/с «через хворобу».

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 27 вересня 2016 року №349 ЗЧМТ (30 жовтня 2015 року) у ОСОБА_1 встановлено забій головного мозку 1 ступеню, старий консолідований перелом тіла Fh хребця 1 ступеня (26 вересня 2006 року) - травми пов`язані з виконанням службових обов`язків.

Згідно виписки з акту медико-соціальної експертної комісії та довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №183974 від 27 лютого 2017 року, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області задоволено та, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у названій вище справі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області задоволено частково, змінено рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 травня 2018 та, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 квітня 2018 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги та прийняти відповідне рішення.

Рішенням Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області від 19 жовтня 2018 року відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі пункту 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі №1140/3376/18, зобов`язано Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу.

Відповідно до висновку Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області нарахована позивачу грошова допомога зменшена на 5947,00 грн (раніше проведена виплата) відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293.

Вважаючи пункт 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293, протиправним та застосування якого порушує права позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Нормами частин 1, 2 статті 100 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

У разі встановлення факту настання смерті поліцейського, а також особи, звільненої зі служби в поліції, внаслідок обставин, зазначених у пунктах 3 - 6 частини першої статті 97 цього Закону, якщо смерть настала протягом шести місяців після отримання інвалідності чи травми, внаслідок отримання яких поліцейський раніше отримував одноразову грошову допомогу згідно із зазначеними пунктами, виплата одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, зазначеним у цьому Законі, здійснюється з вирахуванням суми допомоги, отриманої померлим.

Згідно частин 5, 6 статті 100 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Відповідно до частини 2 статті 97 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т. ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів) визначають Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за №163/28293 (далі по тексту - Порядок №4).

Згідно пункту 8 розділу IV Порядку №4, якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З системного аналізу викладеного вбачається, що пункту 8 розділу IV Порядку №4 не встановлює інших розмір одноразової грошової допомоги, ніж визначено пунктом 4 частини 1 статті 99 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII, загальний розмір одноразової грошової допомоги, який виплачується на виконання пункту 8 розділу IV Порядку №4 з урахуванням вже виплаченої суми дорівнює розміру одноразової грошової допомоги, визначеної названою нормою Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Виплата одноразової грошової допомоги у інший спосіб ніж визначений пунктом 8 розділу IV Порядку №4 мала би правовим наслідком отримання особами, яким під час повторного огляду встановлено більшу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, ніж іншим особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини 1 статті 99 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII, проте яким в подальшому не було встановлено більшу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що є неприпустимим.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачу проведено виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням пункту 8 розділу IV Порядку №4, яка сукупно (з урахуванням попередньо проведеної виплати) відповідає розміру одноразової допомоги, визначеної пунктом 4 частини 1 статті 99 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування, з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко