Справа № 520/5857/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.

27 лютого 2020 р.Справа № 520/5857/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НАЗАР-2011» до Головного управління ДФС у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

Встановила:

07.06.2019 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «НАЗАР-2011» (далі ТОВ «НАЗАР-2011», підприємство) звернулось до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області, контролюючий орган, відповідач-1) від 13.12.2018 року № 1022666/42295617 про відмову у реєстрації податкової накладної підприємства від 21.11.2018 року № 10 та зобов`язати відповідача ДФС України (далі відповідач-2) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) означену податкову накладну.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 року, що набрало законної сили 27.02.2020 року, адміністративний позов ТОВ «НАЗАР-2011» задоволений у повному обсязі.

Так, судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС України у Харківській області № 1022666/42295614 про відмову у реєстрації податкової накладної від 21.11.2018 року № 10, складеної ТОВ «НАЗАР-2011».

ДФС України зобов`язана зареєструвати в ЄРПН податкову накладну від 21.12.2018 року № 10 (фактично від 21.11.2018 року), складену ТОВ «НАЗАР-2011».

Судом проведений розподіл судових витрат стягнуто з ГУ ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ТОВ «НАЗАР-2011» у розмірі 3.842,00 грн.

07.10.2019 року, в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, позивачем до суду першої інстанції подано заяву, в якій він фактично просить стягнути на користь ТОВ «НАЗАР-2011» понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3.800,00 грн.

Для підтвердження понесених ТОВ «НАЗАР-2011» судових витрат, в додатках до заяви, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 03.06.2019 року; копію акта від 03.10.2019 року; копію квитанції від 03.10.2019 року № 1/3-10.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року стягнуто з ГУ ДФС у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті професійної правничої допомоги на користь ТОВ «НАЗАР-2011» у розмірі 3.800,00 грн.

З урахуванням обсягу складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, часу, витраченого адвокатом на надання таких послуг, а також представництво інтересів у судовому засіданні, суд визначився про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач Головне управління ДФС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви позивача.

Аргументує вимоги апеляційної скарги відповідач фактично тим, що документи, які зазначені позивачем як підстава для відшкодування правничої допомоги, не містять інформацію про підготовку позовної заяви та збільшення саме по цій справі. Водночас, вартість послуг адвоката, як того вимагає ч. 1 ст. 134 КАС України, наданими документами також не підтверджується.

Вказує, що відповідно до акта про надання правничої допомоги позивач отримав правову допомогу у формі складання позову та представництво у суді, вивчення судової практики та подання доказів, складення заяв та клопотань та їх оформлення, детального опису робіт (наданих послуг) та видачі ордеру. Жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені до відшкодування зазначені витрати, акт про надання правничої допомоги не містить.

У відзиві позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги контролюючого органу свідчать про необізнаність апеляційна із матеріалами справи, відтак, твердження відповідача про те, що документи, на підставі яких визначений розмір витрати на правову допомогу, не містять посилань на адміністративну справу, не відповідає дійсності.

Позивач вказує, що всі документи, якими він обґрунтовує понесені витрати на правову допомогу, складені належним чином, містять опис наданих послуг, всі необхідні відомості та реквізити, які дозволяють одностайно зробити висновок про те, що понесені витрати пов`язані із відмовою відповідача у реєстрації податкової накладної ТОВ «НАЗАР-2011» від 21.11.2018 року № 10 та направлені на відновлення його порушених прав позивача. Відтак, суд першої інстанції дійшов цілком законного висновку про те, що заява про відшкодування позивачу судових витрат, пов1язаних з правничою допомогою адвоката, підлягає задоволенню у повному обсязі.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Як установлено судовим розглядом, представництво інтересів позивача ТОВ «НАЗАР-2011» в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Носовим К.В. на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 03.06.2019 року /а.с. 86/.

За умовами договору б/н від 03.06.2019 року про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Носовим К.В., встановлено, що адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу із захисту його законних прав та інтересів, представляти його у взаємовідносинах з органами ДФС України, судах з приводу оскарження рішення комісії ГУ ДФС у Харківській області від 12.12.2018 року № 1022666/42295617 про відмову у реєстрації податкової накладної ТОВ «НАЗАР-2011» від 21.11.2018 року № 10 та реєстрації а ЄРПН /а.с. 113-114/.

Пунктом 3.1.2. Договору визначений обов`язок позивача сплачувати надану адвокатом правову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.2. Договору, гонорар адвоката визначається з урахуванням наступного: вартість вкладання позовної заяви 3.000,00 грн; вартість складання заяв по суті справи 1.500,00 грн; вартість складання апеляційної скарги на судове рішення/відзиву на апеляційну скаргу 2.000,00 грн; вартість участі адвоката у 1 судовому засіданні 800,00 грн. Оплата гонорару проводиться на підставі Акту, який складається протягом 3-х днів з дня винесення рішення судом відповідно інстанції.

Сплата гонорару проводиться клієнтом шляхом передачі адвокату грошових коштів готівкою в день складання сторонами Акту, про що клієнту видається квитанція (п. 4.4.).

Згідно акту до Договору про надання правової допомоги від 03.06.2019 року, адвокатом позивачу надано правову допомогу наступного змісту:

- підготовка позовної заяви ТОВ «НАЗАР-2011» - 3.000,00 грн.;

- участь 02.10.2019 року у судовому засіданні 800,00 грн.

Загальна вартість професійної правничої допомоги складає 3.800,00 грн. /а.с. 115/.

Згідно квитанції № 1/3-10 від 03.10.2019 року, адвокатом Носовим К.В. прийнято від позивача ТОВ «НАЗАР-2011» суму 3.800,00 грн. /а.с. 116/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення заяви позивача, колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу у сумі 3.800,00 грн. є співмірним із складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягу послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка позовної заяви) та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 06 березня 2020 року.