Справа № 295/12509/18
Суддя: Слюсарчук Н. Ф.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Давиденко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області про оскарження рішення органу владних повноважень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати не чинним та скасувати рішення Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області № 20 від 29.08.2018 року про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 27.08.2018 року, та заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 роки, до 29.08.2021 року. В обґрунтування позову позивач пояснив, що рішення вважає прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки в оскаржуваному рішенні відсутнє належне посилання на докази, які саме дії позивача стали умовою для прийняття даного рішення. Позивач стверджує, що не перебував на території України понад 90 діб протягом 180 діб. Оскаржуване рішення не було оголошено йому в присутності перекладача, хоча така вимога позивачем заявлялася. Процедура заборони в`їзду в Україну не є наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства.

В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач надав суду відзив в якому зазначив, що громадянин Грузії ОСОБА_2 перебував на території України на нелегальному становищі та ухиляється від виїзду за межі України, що є грубим порушення частини третьої статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI. Відсутність у громадянина Грузії ОСОБА_3 підстав для подальшого перебування на території України, відсутність достатнього фінансового забезпечення або можливість отримати таке забезпечення законним способом на території України для подальшого перебування на території України. Отже, позивачем порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування Житомирського РВ УДМС на вчинене порушення іноземцем. Таким чином, рішення про примусове повернення з України гр. Грузії ОСОБА_3 від 29.08.2018 прийнято у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150.Таким чином, вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, тому що за вимогами частини1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Представник відповідача в останнє судове засідання подав в канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав на невизнання заявленого позову, у задоволенні якого просив відмовити.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.08.2018 року прийнято рішення №20 про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути за межі України громадянина Грузії ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 27.09.2018 року. Та заборонити в`їзд на територію України терміном на 3 роки, до 29.08.2021 року. (а.с.10-11)

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року №296/10120/18 встановлено факт перебування громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) на території України понад встановлений нормами чинного законодавства строк. (а.с.76-80)

Згідно відомостей про осіб, що перетнули державний кордон, ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув кордон здійснив виїзд 18.12.2019 року. (а.с.101)

За нормами статті 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» законними підставами перебування на території України, зокрема, для іноземців та осіб без громадянства є підстави, встановлені Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Водночас правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI), яким встановлюється порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

У відповідності до ч. З ст. З Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. З ст. 9 Закону№3773-VI).

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону №3773-VI, іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (надалі - Порядок).

Відповідно до вимог ст.26 вказаного Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За приписами частини 2 статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Таким чином диспозицією норми статті 13 Закону 3773-VI передбачені підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства Україну при в`їзді на територію України, натомість положеннями статті 26 Закону 3773-VI передбачено заборону подальшого в`їзду в Україну, як факультативну санкцію при примусовому видворенні або поверненні в країну походження.

Згідно роз`яснень, висвітлених у пункті 18 Пленуму ВАСУ №1 на підставі частини другої статті 26 Закону 3773-VI може бути заборонено подальший в`їзд на територію України іноземцю, у відношенні якого прийнято рішення про примусове повернення за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з п.1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, зокрема, на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Законодавством не передбачено підстав для залишення на території України нелегальних мігрантів та незастосування до них встановленої відповідальності, у разі: ускладнення стану здоров`я членів сім`ї, наявності малолітніх дітей, нерухомості на території України тощо.

Отже, позивач мав законні підстави перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. (п.2 Порядку; Угоди між Кабінетом Міністрів України і Виконавчою Владою Грузії про безвізові поїздки громадян від 31 березня 1999).

Оскільки гр. Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, перебував на території України незаконно, прострочивши терміни перебування, добровільно не виїхав, ухилявся від виїзду з України, 29.03.2018 прийнято рішення про його примусове повернення за межі України із забороною в`їзду в Україну строком на три роки терміном до 29.03.2021 року, що передбачено статтею 26 Закону. Вказаним рішенням іноземця зобов`язано покинути територію України у термін до 27 вересня 2018 року.

Враховуючи наведені норми законодавства, вбачається, що уповноважений орган державної влади, який здійснює державну політику в сфері міграції приймаючи рішення про примусове повернення наділений повноваженнями прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну, що свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень, а саме: приймати рішення про заборону в`їзду або не приймати таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування Житомирського РВ УДМС на вчинене порушення іноземцем.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ) до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області про визнання не чинним та скасування рішення Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області № 20 від 29.08.2018 року про примусове повернення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 27.08.2018 року, та заборону про в`їзд на територію України терміном на 3 роки, до 29.08.2021 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Житомирський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Житомирській області, місце знаходження м. Житомир, вул. Грушевського, 75/114.

Суддя Н.Ф. Слюсарчук