Справа № 500/2448/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2448/19

04 березня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Ногас С.В.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Яроша О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради у формі умисного приховування від позивача інформації у формі завіреної копії журналу обліку службових жилих приміщень у місті Тернополі;

- зобов`язати Виконавчий комітет Тернопільської міської ради надати на безкоштовній основі завірену копію журналу обліку службових жилих приміщень у місті Тернополі;

- стягнути з відповідача в користь позивача моральну шкоду в розмірі 57000100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із запитом, в якому просив надати йому завірену копію журналу обліку службових житлових приміщень у місті Тернополі, у відповідь на який виконавчий комітет Тернопільської міської ради надіслав позивачу листа, в якому вказав, що вказаний журнал ними не ведеться. Позивач не погоджується із такими діями та вважає, що має місце умисне приховування від нього запитуваної інформації.

Ухвалою судді від 25.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі №500/2448/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

01.11.2019 представник відповідача подав до суду відзив, в якому, зокрема, вказав, що на запит позивача від 09.10.2019 №ВСВ-1961-09-28/167-К/2019 листом від 17.10.2019 №12969/05 Виконавчий комітет Тернопільської міської ради, у відповідності до вимог закону України "Про доступ до публічної інформації", надав наявну у нього інформацію, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

04.11.2019 позивач подав до суду відповідь, в якій зазначив, що жодних доказів того, що журнал обліку службових жилих приміщень у місті Тернополі у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради не ведеться суду не надано.

Ухвалою суду від 18.11.2019 за клопотанням позивача розгляд даної справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.12.2019 розгляд справи відкладено у зв`язку із неприбуттям позивача.

Ухвалою суду від 09.01.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку із витребуванням додаткової інформації.

Ухвалами суду від 16.01.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку із неприбуттям позивача.

Ухвалою від 30.01.2020 розгляд справи відкладено за клопотанням позивача про допит свідка.

Ухвалами від 12.02.2020 та 18.02.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку із неприбуттям позивача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні, Вказав, що відповідно до статтей 121 і 123 Житлового кодексу Української РСР, постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 №37 затверджено положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР. Пунктом 5 Положення вказано, що житлове приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. На підставі рішень виконавчого комітету Тернопільської міської ради про надання житловому приміщенню статусу службового та рішень виконавчого комітету Тернопільської міської ради про виключення житла з числа службових, міською радою ведеться облік службових жилих приміщень. Журнал обліку жилих приміщень, визначений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користуванням ними в Українській РСР у відповідача не ведеться та інформацією про ведення журналу обліку службових жилих приміщень виконавчий комітет Тернопільської міської ради не володіє, що підтверджено інформацією від 13.01.2020 №91/05, наданою на вимогу суду.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що позивач 09.10.2019 звернувся до виконавчого комітету Тернопільської міської ради із запитом за вих.№ВСВ-1961-09-28/167-К/2019, в якому просив на безкоштовній основі надати йому завірену копію журналу обліку службових жилих приміщень у місті Тернополі, який в обов`язковому порядку повинен вестись у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради.

Вказаний запит відповідач отримав 10.10.2019, що підтверджується відміткою на вхідному штампі.

У відповідь на вказаний запит, відповідач листом від 17.10.2019 №12969/05-ф повідомив позивача про те, що рішення виконавчого комітету міської ради щодо включення жилого приміщення до числа службових за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації приймається у відповідності до вимог чинного законодавства. Журнал обліку службових жилих приміщень, передбачений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради не ведеться.

Не погодившись із такими діями суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Окрім цього, статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В даному випадку, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою Закону № 2939-VI є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина 1 статті 2 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (частина 1 статті 12 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації, згідно зі статтею 13 Закону № 2939-VI, є й зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

В даному випадку, запитувачем інформації є ОСОБА_2 , що підтверджується запитом на доступ до публічної інформації від 09.10.2019, а розпорядником інформації - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, як орган місцевого самоврядування.

Згідно зі ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частинами 1-3 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначалося вище, виконавчий комітет Тернопільської міської ради розглянувши запит позивача від 09.10.2019 за вих.№ВСВ-1961-09-28/167-К/2019, у відповідь листом від 17.10.2019 №12969/05-ф повідомив, зокрема про те, що журнал обліку службових жилих приміщень, передбачений Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради не ведеться.

Вищенаведений факт також підтверджується поясненнями представника відповідача наданими в судовому засіданні, а також інформацією від 13.01.2020 №91/05, наданою виконавчим комітетом Тернопільської міської ради на вимогу суду.

Отже, з урахуванням встановлених фактів, відсутності журналу обліку службових жилих приміщень, передбаченого Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, у виконавчому комітеті Тернопільської міської ради суд приходить до висновку, що відповідач при розгляді вказаного запиту діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди в розмірі 57000100,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ст. 167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому, позивач повинен довести зазначені обставини належними, допустимими та достовірними доказами.

Водночас, позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, також ним не доведено завдання такої шкоди, наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та душевними стражданнями, приниження честі та гідності, а відтак підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 57000100,00 гривень відсутні.

Аналогічна правова позиція вказана, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року по справі №554/9740/16-а, від 22 грудня 2018 року по справі №826/23650/15.

Згідно із частини першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46001, ).

Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.