Справа № 560/940/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 560/940/19

03 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції звіт Хмельницької міської ради про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року та заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради, треті особи - Садівниче товариство "Будівельник", Садівниче товариство "Сонечний" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Суд апеляційної інстанції визнав протиправним та скасував рішення 27 сесії Хмельницької міської ради від 14.12.2018 за №51 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.12 га для ведення індивідуального садівництва на території міста Хмельницького.

Зобов`язав Хмельницьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 вересня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.12 га для ведення індивідуального садівництва на території міста Хмельницького з метою передачі її у власність, з урахуванням правових висновків, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.

05 листопада 2019 року до Сьомого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №560/940/19.

Враховуючи, що станом на 10 грудня 2019 року матеріали справи не містили доказів виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі №560/940/19, ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі №560/940/19 - задоволено. Зобов`язано Хмельницьку міську раду протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі №560/940/19.

26 грудня 2019 року до суду від Хмельницької міської ради надійшов звіт про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі №560/940/19. До звіту додано копію рішення тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради від 11.12.2019 №61 щодо повторного розгляду звернення ОСОБА_1

10 січня 2020 року до суду надійшла заява від позивача про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень в порядку ст.382 КАС України.

13 січня 2020 року на виконання ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2020 року про витребування доказів Хмельницька міська рада надіслала документи зазначені в ухвалі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року відмовлено в прийнятті звіту Хмельницької міської ради про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2019 у справі №560/940/19 та встановлено новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі до 28.02.2020 року.

17 лютого 2020 року до суду надійшов звіт Хмельницької міської ради про виконання судового рішення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 року призначено до розгляду судове засідання з розгляду звіту Хмельницької міської ради про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року та заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши звіт про виконання судового рішення, заяву позивача про накладення штрафу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані положення кореспондуються з приписами ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, де передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

У рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

За змістом статті 382 КАС України судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Законодавець, розмежовує види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме Кодекс адміністративного судочинства України передбачає декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ст. 382 КАС України); 2) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання (ст. 383 КАС України), 3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця (ст. 287 КАС України).

Зазначені норми кореспондуються з положенням частини 6 статті 245 цього Кодексу, згідно з якими у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» № 3 від 13.03.2017, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Відповідно до ч. 2, 4 статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, у разі подання звіту або в разі його не подання, суд ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти штраф.

Застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" одним з основних принципів місцевого самоврядування є принцип законності, що включає безумовне виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Статтею 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади. Зазначене повноваження безумовно включає ї організації виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Крім того, згідно цієї статті, сільський, селищний, міський голова організовує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого органу; підписує рішення ради та її виконавчого органу; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, громадянами; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори; видає розпорядження у межах своїх повноважень та здійснює інші повноваження.

Конституційний Суд України у рішенні від 06.07.1999 року №7-рп/99 наголосив, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста (абзац 3 пункту 4 мотивувальної частини)

У пункті 1 резолютивної частини вказаного рішення, Конституційний Суд України вказав, що положення ст.12, частин 3 -6 ст.42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в контексті ст.141 Конституції України треба розуміти так, що сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою відповідної територіальної громади з представницьким мандатом.

Отже, зважаючи на функції та повноваження сільського, селищного, міського голови, закріплені в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні", керівником міської ради є саме міський голова, який і є відповідальним за виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи на розгляд Порядку денного позачергової тридцять сьомої сесії Хмельницької міської ради від 06.02.2020 було внесено проект рішення про повторний розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва із земель комунальної власності.

Судом встановлено, що при повторному розгляді заяви громадянки ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва із земель комунальної власності, рішення депутатами не ухвалено, оскільки за вказаний проект рішення необхідна кількість депутатів не проголосувала, альтернативний проект рішення також не було запропоновано, при цьому міський голова Симчишин О.С. також не голосував., що вбачається зі змісту Протоколу позачергової тридцять сьомої сесії Хмельницької міської ради від 06.02.2020 року.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведених вище правових норм, у міського голови достатньо засобів та важелів для організації виконання судового рішення, якими в даному випадку міський голова не скористався, та враховуючи специфіку роботи ради, обмежився лише внесенням питання на розгляд сесії.

Не ухвалення рішення з даного питання суд апеляційної інстанції розцінює як невиконання відповідачем рішення суду, оскільки право позивача на виділення їй земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва на території міста Хмельницького не реалізовано - заява ОСОБА_1 від 01 вересня 2017 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0.12 га органом місцевого самоврядування залишилась не розглянутою та не вирішеною.

Звіт від 14.02.2020 року, який подано Хмельницькою міською радою на виконання ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2020 року не може вважатись належним виконанням судового рішення. Відповідачем проігноровані обставини наведені в ухвалі Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 року.

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Відповідно до приписів ч.ч. 2, 3, 4 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Приписи процесуального законодавства щодо накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу за невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд в питанні накладення штрафу.

Колегія суддів зазначає, що передбачені вищевказаною нормою КАС України заходи судового контролю, в тому числі накладення штрафу, підлягають застосуванню у разі неподання звіту суб`єктом владних повноважень про виконання судового рішення або якщо в поданому звіті причини невиконання чи неповного виконання судового рішення є неповажними.

При цьому, накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Крім того, накладення штрафу є заходом, який повинен застосовуватись до порушника, коли всі можливі способи впливу на його поведінку у спірних правовідносинах були застосовані і порушник, не зважаючи на вказане, продовжує ухилення від виконання судового рішення.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення у строк, встановлений судом та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011року № 17-рп/2011 було визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частин другої, третьої, шостої, восьмої статті 267 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 прим.), які передбачають право суду накладати штрафи на посадових осіб, у тому числі керівників колегіального органу, за невиконання суб`єктом владних повноважень постанови суду або неподання звіту про виконання судового рішення.

З урахуванням встановлених обставин в ході розгляду судом звіту про виконання судового рішення колегія суддів дійшла висновку про накладення на міського голову м.Хмельницький штрафу в мінімальному розмірі, встановленому ч.3 ст.382 КАС України (двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), оскільки ним не вжив належних заходів для виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року.

Розмір прожиткового мінімуму 2020 року для працездатних осіб складає 2102 грн, тому розмір штрафу складає 42 040 грн.

Половину штрафу належить стягнути на користь позивача, іншу половину - до Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 14, 248, 325, 370, 382 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті звіту Хмельницької міської ради про виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2019 у справі №560/940/19.

Заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень - задовольнити.

Накласти на голову Хмельницької міської ради (29000, Хмельницька обл., м. Хмельницький , вул. Гагаріна, 3 ; ) ОСОБА_2 штраф у розмірі 42 040 (сорок дві тисячі сорок) гривень за невиконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2019 року у справі №560/940/19.

Половину штрафу у розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а іншу половину у розмірі 21 020 (двадцять одна тисяча двадцять) гривень на користь Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.325 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 05 березня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.