Справа № 154/2971/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 154/2971/19 пров. № А/857/2198/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульно-постової служби Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 січня 2020 року (суддя першої інстанції Каліщук А.А., м. Володимир-Волинський, повний текст складено 24.01.2020),

В С Т А Н О В И В :

02.10.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора патрульно-постової служби Журавського О.В., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ВР №175067 від 28 липня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 січня 2020 року адміністративну позовну заяву задоволено частково. Скасовано постанову серія ВР №175067 від 28.07.2018 винесену інспектором роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Журавським О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП і закрито справу про адміністративне правопорушення. В решті позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився Департамент патрульної поліції Національної поліції України та подав апеляційну скаргу. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема, зауважив, що копія оскаржуваної постанови позивачу направлена поштою 30.07.2018 на зазначену у ній адресу: АДРЕСА_1 . Проте, позивач звернувся до суду лише 02.10.2019, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 286 КАС України. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання, що підтверджується матеріалами справи. Так, апелянт та позивач отримали судові повістки завчасно електронною поштою, що підтверджено відповідними звітами, а також телефонограмою.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за те, що він 28.07.2018 о 20 год. керував транспортним засобом марки «Мазда 6» номерний знак НОМЕР_1 , на 96 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія й порушив вимогу п. 1.1 р. 34 ПДР та не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 ПДР.

Даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зокрема передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вимогами пункту 1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила) передбачено, що вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Пунктом 2.4 Правил передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До суду першої інстанції відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній, зокрема, необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В спеціально передбаченій для долучення доказів вчинення адміністративного правопорушення графі оскаржуваної постанови серії ВР №175067 від 28 липня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено: «не додається», тобто до неї не додавалися докази вчинення позивачем інкримінованих йому правопорушень.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_2 вимог розмітки проїзної частини дороги, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, позивач категорично заперечує, що він відмовлявся пред`явити на вимогу поліцейського документів, передбачених п. 2.1 Правил, тобто факт не виконання ним вимог п. 2.4 Правил.

Разом з тим, в порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України відповідачем не доведено протилежне.

Ані суду першої інстанції , ані суду апеляційної інтснанції відповідачем не було надано доказів такої відмови позивача, фото чи відеофіксації даного факту ( зокрема, нагрудною камерою).

Щодо покликань відповідача на пропуск позивачем строку, передбаченого ст. 286 КАС України, то такі є безпідставними з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Серед іншого статтею 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 289 Кодекс України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно позовної заяви, оскаржувану постанову на місці зупинки позивач не отримував, що також підтверджується наявною в матеріалах справи її копією (а.с. 5).

Також, позивач зазначив, що постанову він отримав 23.09.2019 у віділлі ДВС та був змушений терміново сплатити штраф, на підтвердження зазначених обставин додав копію квитанції №0.0.1 від 23.09.2019 (а.с. 14).

Згідно наданих відповідачем копій списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, позивачу направлялась вся кореспонденція на адресу: м. Мукачево, вул. Берегівська, 43 (а.с. 36-38), проте згідно копії паспорта позивача місце проживання такого з 05.12.2017 зазначено: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Отже, позивач, оскарживши постанову до суду одразу ж після того, як дізнався про її існування, не пропустив строк, встановлений ч. 2 ст. 286 КАС України.

Тому підстав для залишення позову без розгляду немає.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними й не спростовують висновків суду першої інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський