Справа № 415/1397/20
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/1397/20
Провадження № 2-а/415/217/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Хімченка Артема Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Описова частина

Зміст позовних вимог

До Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Хімченка Артема Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 18.02.2020 інспектором ВДБР УПП старшим лейтенантом поліції Хімченком Антоном Геннадійовичем за результатами розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, винесено постанову серії ДП18 № 489919 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Відповідно до цієї постанови 18.02.2020 року о 15 год. 43 хв. водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом БАЗ 2215 державний номер НОМЕР_1 в районі заводу «Азот» по вул. Промислова м. Сєвєродонецька, надав послуги з перевезень пасажирів на маршруті № 110 «ДЕПО-Опитний», з непрацюючим передбаченим конструкцією замком двері аварійного виходу, чим порушив п. 31.4.7 «Г» ПДР України.

Позивач звернувся до суду, оскільки не погоджується із постановою, та зазначає, що ПДР не порушував.

Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, нібито, було вчинено.

За таких умов позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо.

Зазначає, що відповідачем не дотримано рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішив: «1. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. 2. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.»

Таким чином, той факт, що винесення постанови безпосередньо на місці вчинення правопорушення (на дорозі), а не за місцезнаходженням відповідного органу, та без надання часу на реалізацію відповідних прав, є порушенням прав особи, яка притягається до відповідальності, - прямо визнаний Конституційним Судом України, рішення якого є обов`язковим до виконання на усій території України. Цей висновок не може бути скасовано.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВД України №1395 від 07.11.2015 р.

Позивач вважає, що в постанові не було враховано, що негайний розгляд справи, без підготовки та надання часу для звернення за правовою допомогою, збирання документів, які характеризують особу, інших доказів по справ, - порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП України, та призводить до того, що при визначенні санкції не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід врахувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП.

Відповідно до п. 5 Інструкції передбачає, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: - чи належить до її компетенції розгляд цієї справи, - чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; - чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); - чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; - чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Всіх цих обставин при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським не було враховано.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Це не міститься в постанові.

Отже, позивач вважає, що постанова складена на бланку, який не відповідає діючому законодавству, є протиправному та має бути скасованою.

На підставі викладеного, просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 № 678184 від 11.11.2019 року.

Доводи особи, яка подала позов

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 вважає постанову серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.02.2020 протиправною, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Відзив на позовну заяву не надійшов. Відповідачем був наданий відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 18.02.2020.

Надходження позовної заяви та інших заяв до суду

27.02.2020 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/1397/20 було відкрито провадження у цій адміністративній справі та поновлено пропущений строк звернення до суду.

04.03.2020 року відповідачем було надано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та долучено відеоматеріал правопорушення ОСОБА_1 від 18.02.2020.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності.

Дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом БАЗ 2215, реєстраційний номер НОМЕР_1 18.02.2020 року о 15 годині 43 хвилин вул. Промислова в районі Заводу «Азот» м. Сєвєродонецьк, надав послуги з перевезень пасажирів на маршруті № 110 «ДЕПО-Опитний», з непрацюючим передбаченим конструкцією замком двері аварійного виходу, чим порушив п. 31.4.7 «Г» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КУпАП. Прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року протиправною, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року, посилаючись на не порушення ним правил дорожнього руху та відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем на доказ правомірності свого рішення, а саме: прийняття оскаржуваної постанови серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року був наданий суду відеозапис на DVD-R диску з нагрудної камери інспектора УПП від 11.11.2019, на який є посилання у п. 7 Постанови серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року.

З п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача вбачається, що до неї надано відео з нагрудної камери №вв-00028.

Судом встановлено, що на підтвердження факту порушення позивачем п. 31.4.7 «Г» ПДР України, відповідачем надано відеозапис №вв-0028, тоді як в оскарженій постанові про адміністративне правопорушення зазначено відео з нагрудної камери №вв-00028.

Отже, суд, не приймає до уваги переглянутий відеозапис №вв-0028, адже відповідач не посилався на нього в постанові, що оскаржується, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем суду не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення.

З наведеного суд доходить висновку, що відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Аналогічні висновки стосовно правових наслідків відсутності у постанові про накладення адміністративного стягнення посилання на пристрій, на який зроблений відеозапис, як на суттєве порушення при накладенні адміністративного стягнення викладені у постанові ВС від 30 травня 2018 р. в адміністративному провадженні №К/9901/29775/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74407705).

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме: вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Хімченка Артема Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 72-90, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Луганській області старшого лейтенанта поліції Хімченка Артема Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДП18 № 489919 від 18.02.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП, провадження по справі закрити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового розгляду:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор Управління патрульної поліції в Луганській області старший лейтенант поліції Хімченко Артем Геннадійович, місце роботи за адресою: буд. 8, вул. Штейгерська, м. Лисичанськ, 93100, Луганська область, Україна.

Повний текст судового рішення складено 04.03.2020

Суддя Ю. О. Калмикова