Справа № 1.380.2019.006757
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006757 пров. № А/857/1669/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Попка Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі за його позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними рішень, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення 14 год 01 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту судового рішення 20 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (далі ТОВ) звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просило:

1) визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС) про відмову у реєстрації податкових накладних (далі ПН) у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН):

№ 1101668/37171990 від 12 березня 2018 року;

№ 1101611/37171990 від 12 березня 2018 року;

№ 1101683/37171990 від 12 березня 2018 року;

№ 1039740/37171990 від 29 грудня 2018 року;

№ 1051449/37171990 від 15 січня 2019 року;

№ 1067882/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1067897/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1067888/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1067893/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1067872/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1067875/37171990 від 04 лютого 2019 року;

№ 1081986/37171990 від 20 лютого 2019 року;

№ 1083807/37171990 від 21 лютого 2019 року;

№ 1083863/37171990 від 21 лютого 2019 року;

№ 1089009/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089013/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088990/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089003/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088946/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088957/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088929/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089036/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088939/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088955/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088964/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088936/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088949/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089045/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089033/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089038/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089041/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089015/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1089040/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1088998/37171990 від 27 лютого 2019 року;

№ 1091082/37171990 від 01 березня 2019 року;

№ 1091075/37171990 від 01 березня 2019 року;

№ 1091077/37171990 від 01 березня 2019 року;

№ 1091079/37171990 від 01 березня 2019 року;

№ 1091081/37171990 від 01 березня 2019 року;

№ 1096024/37171990 від 06 березня 2019 року;

№ 1101369/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101745/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101747/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101549/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101737/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101735/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101716/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101614/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1101366/37171990 від 12 березня 2019 року;

№ 1105520/37171990 від 14 березня 2019 року;

2) зобов`язати Державну фіскальну службу України (далі ДФС) зареєструвати вказані ПН ТОВ датою їх подання на реєстрацію.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.006757 було задоволено клопотання Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС) правонаступника ГУ ДФС та залишено позов ТОВ без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду на підставі приписів частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

У апеляційній скарзі ТОВ просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі ПК), з урахуванням стоків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право на оскарження може бути реалізоване платником податків з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, лише щодо тих рішень контролюючого органу, які впливають на розмір грошових зобов`язань такого платника податків.

Відповідно до розділу І пункту 10 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» у абзаці першому пункту 56.18 статті 56 ПК слова «про нарахування грошового зобов`язання» виключені.

Як зазначалось представником ТОВ у запереченні на клопотання ГУ ДФС про залишення без розгляду позовної заяви, позивачем на спірні рішення відповідача скарги не подавались, що не заперечувалося представником контролюючого органу.

ГУ ДПС у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ заперечило обґрунтованість доводів скаржника. Просило залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідачів у ході апеляційного розгляду заперечив вимоги апелянта. Просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Представник ТОВ, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ у своїй позовній заяві, що надійшла до суду першої інстанції 16 грудня 2019 року, просить скасувати рішення комісії ГУ ДФС про відмову у реєстрації ПН у ЄРПН, прийнятих у період з 12 березня 2018 року по 14 березня 2019 року. При цьому позивач вважав, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки платник податків може оскаржити до суду податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу протягом 1095 днів.

Залишаючи позовну заяву ТОВ без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного процесуального питання оскаржуваним судовим рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

За загальним правилом згідно із частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, відповідно до частини 4 статті 122 КАС якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

При цьому частина 1 статті 122 КАС передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом щодо врегулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права у судовому порядку, є ПК.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено приписами статті 56 ПК.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно із пунктом 56.18 статті 56 ПК з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

За правилами пункту 102.1 статті 102 ПК контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, пунктом 56.18 статті 56 ПК встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Водночас пунктом 56.19 статті 56 ПК встановлено скорочений строк звернення до суду лише за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу.

Водночас апеляційний суд наголошує на тому, що Законом України від 24 жовтня 2013 року № 657-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» (далі - Закон № 657-VII) були внесені зміни до абзацу 1 пункту 56.18 статті 56 ПК та виключено у ньому положення про нарахування грошового зобов`язання та поширення застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного статтею 102 ПК. Водночас до пункту 56.19 статті 56 ПК аналогічні зміни внесені не були.

Таким чином, відповідно до чинної редакції інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац 3 пункту 56.18 статті 56 ПК), оскаржуються у судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 жовтня 2019 року (справа № 640/20468/18) та враховується апеляційним судом при апеляційному перегляді у відповідності до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства.

Разом із тим, у ході апеляційного розгляду було встановлено, що ТОВ не використовувало досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження) щодо оспорюваних рішень комісії ГУ ДФС, а отже вправі звертатися до адміністративного суду згідно із приписами пункту 56.18 статті 56 ПК з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, впродовж 1095 днів.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ звернулося із пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 КАС, зроблений без врахування дійсних обставин справи та є помилковим.

Згідно із приписами частини 1 статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, у зв`язку із невідповідністю висновків суд обставинам справи оскаржувану ухвалу слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі №1.380.2019.006757 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Я. С. Попко
Постанова у повному обсязі складена 05 березня 2020 року.