Справа № 160/6293/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2020 року м. Дніпросправа № 160/6293/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року в адміністративній справі №160/6293/19 (головуючий суддя першої інстанції Ільков В.В., повний текст рішення складено 11.10.2019 року) за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.07.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 41804,00 грн..

В обгрунтування позову зазначено, що за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2018 році, відповідач до 15.04.2019 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 41804,00 грн.. Оскільки вказана сума у визначений законодавством строк відповідачем не сплачена, утворилась заборгованість в розмірі 41804,00 грн..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що державною службою зайнятості протягом 2018 року не було направлено до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 осіб, яких визнано на підставі чинного законодавства України особами з інвалідністю. Відповідачем вживалися заходи щодо пошуку осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися. Отже, відповідач сприяв працевлаштуванню осіб з інвалідністю та виконував усі вимоги законодавства щодо забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як особа, яка в своїй діяльності використовує найману працю.

28.02.2019 року відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подавався «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2018 рік за формою №10-ПІ (річна), затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42, згідно якого, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2018 році становила 20 осіб (а.с.7).

Також, відповідно до звіту, штатні працівники, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, відсутні. При цьому кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 1 особа.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

З аналізу вказаних норм вбачається, що на підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, покладено обов`язок, по-перше, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю; по-друге, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; по-третє, якщо середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні.

Протягом 2018 року відповідач подавала Кам`янському міському центру зайнятості звітність «Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)» за формою №3-ПН з вакансіями для осіб з інвалідністю, а саме (а.с.36-54, 56, 57):

- 27.03.2018 року -2 вакансії;

- 08.05.2018 року -2 вакансії;

- 25.06.2018 року - 2 вакансії;

- 24.07.2018 року - 2 вакансії;

- 31.08.2018 року -2 вакансії;

- 27.09.2018 року -2 вакансії;

- 29.11.2018 року - 2 вакансії;

- 30.11.2018 року - 2 вакансії;

- 26.12.2018 року - 2 вакансії.

Згідно листів Кам`янського міського центру зайнятості протягом 2018 року на обліку в міському центрі зайнятості перебувало 141 особа з інвалідністю. За цей період було запропоновано працевлаштування до ФОП ОСОБА_2 9 особам, з яких 1 особа працевлаштована, 1 особа - працевлаштування відстрочено до січня 2019 року (працевлаштована у січні 2019 року); 7 осіб - відмовилися від направлення на працевлаштування. Також, особам з інвалідністю, які перебували на обліку в відділі надання соціальних послуг в Петриківському районі, пропонувались дані вакансії, але вони не відповідали індивідуальній програмі реабілітації та не являлись підходящою роботою для осіб, яким були запропоновані (а.с.56, 57).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідним розпорядженням від 24.12.2018 року №КЯВ00000026 до відповідача була працевлаштована 1 особа з інвалідністю, а саме інвалід 3-ї групи ОСОБА_3 (а.с.59-62).

Вказані обставини, які також встановлені судом першої інстанції, позивач в апеляційній скарзі не спростовує.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем у 2018 році були створені відповідні робочі місця для осіб з інвалідністю та працевлаштовано 1 особу з інвалідністю.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року в адміністративній справі №160/6293/19 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року в адміністративній справі №160/6293/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак