Справа № 540/474/20
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/474/20
16 год. 30 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Василенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.01.2020 р. та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 р.,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі - відповідач), у якому просить визнати рішення старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Василенко Олександра Володимировича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 14.01.2020 року та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 року протиправними та скасувати вказані постанови.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року відкрите спрощене провадження у справі, судове засідання призначено на 05.03.2020 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Однак, вимоги зазначені у рішенні Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2019 по справі №766/21496/17 виконані в добровільному порядку. Таким чином, вважає, що стягнення виконавчого збору є недоцільним через відсутність дій органів державної виконавчої служби по забезпеченню виконання рішення суду в примусовому порядку. Окрім цього, вказана виконавцем сума у розмірі 186,10 грн. у постанові про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 року є необґрунтованою з огляду на відсутність належних документів, що підтверджують здійснення державним виконавцем матеріальних витрат. У зв`язку із зазначеним вважає, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не законними та такими, що підлягають скасуванню.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх повністю задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, із змісту якого заперечує проти задоволення позову мотивуючи наступним. У відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі двох мінімальних заробітних плат, що становить 9446,00 грн. Разом з тим, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини). Вказує, що законодавством чітко зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження виноситься державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження. Вважає посилання позивача на виконання рішення суду в добровільному порядку безпідставним, оскільки до теперішнього часу боржником не повідомлено державного виконавця про повне або часткове виконання рішення суду у відповідності до вимог частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене, вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, а позов таким що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини суд вказує наступне.

Як встановлено судом, що 14.01.2020 року старшим державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Василенком Олександром Володимировичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60952387 з виконання виконавчого листа № 766/21496/17, виданого 13.12.2019 р. Херсонським міським судом Херсонської області.

Одночасно з цим, старшим державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Василенком Олександром Володимировичем винесена постанова ВП № 60952387 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 9446,00 грн. та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження про визначення для боржника ОСОБА_1 загальної суми мінімальних витрат 186,10 грн.

Не погодившись із вказаними постановами про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 року ВП №60952387, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012року за №489/20802, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.2 Розділу 6 Інструкції витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Враховуючи вищевикладені норми права, в аспекті спірних правовідносин, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) та мінімальних витрат виконачого провадження пов`язується з початком примусового виконання рішення.

Також, суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом державного виконавця, а є обов`язком при відкритті виконавчого провадження. Крім того, діючими нормами Закону № 1404-VIII на державного виконавця при відкритті провадження у справі не покладено обов`язку перевіряти фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Вказане підлягає з`ясуванню в процесі примусового виконання рішення.

Окрім викладеного, суд зазначає, що викладена ним в даному позові правова позиція є аналогічною обов`язковим до врахування висновкам Верховного Суду, зокрема, у судових рішеннях: від 12.07.2018 року по справі 750/4115/17, від 07.03.2018 року по справі №750/7624/17, від 30.07.2018 року по справі №750/7003/17.

Суд відмічає, що позивач у судовому засіданні підтвердив, що він не подавав письмового повідомлення відповідачу про виконання у добровільному порядку рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при прийняті оскаржуваних постанов старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Василенко О.В. діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 - 246, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 14.01.2020 р. та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 14.01.2020 р. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення проголошено 05 березня 2020 р.

Суддя Г.М. Морська

кат. 105000000