Справа № 420/7625/19
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7625/19
УХВАЛА

03 березня 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А.

за участю секретаря Ягенської К.О. позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м.Одесі питання залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Савраньскої селищної ради Одеської області про визнання протиправними та нечинними рішень,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Савраньскої селищної ради Одеської області у якому просить суд визнати протиправними та нечинними рішення відповідача №57-VII від 25.01.2016 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань» та №545- VII від 31.08.2017 року «Про внесення доповнень до рішення сесії №57-7 від 25.01.2016 року», мотивуючи це тим, що рішенням №545 від 31.08.2017 року внесенні зміни до рішення №57 від 25.01.2016 року якими затверджено положення про погоджувальну комісією та визначено що питання розміщення тимчасових споруд спочатку розглядається погоджувальною комісією, що не передбачено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №№244 від 21.10.2011р.

Разом з позовою заявою позивачем подано до суду письмове обгрунтування пропущеного строку звернення до суду, та ухвалою суду від 29.01.2020 року суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Як встановлено судом Рішенням Савранської селищної ради Одеської області №57 від 25.01.2016 року затверджений Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань.

В наступному Рішенням Савранської селищної ради Одеської області №545 від 31.08.2017 року доповнено пункт 2 Рішення №57 від 25.01.2016 року наступним текстом «Затвердити склад погоджувальної комісії з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань(Додаток 2)», та пункт 3 таким текстом «Затвердити Положення про погоджувальну комісію з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Саврань (Додаток 3)».

В підготовчому засідання позивач надав до суду документи з яких вбачається, що про оскаржувані рішення позивачу було достеменно відомо ще в листопаді 2017року, тоді як до суду позов поданий 16.12.2017 року, тобто більш ніж через два роки.

В письмовій заяві від 10.01.2019 року вх..№1009 щодо часу коли позивач дізнався про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням він вказав, що дізнався про це 10.07.2019 року після отримання на його звернення рішень з додатками.

Водночас як пояснив позивач в підготовчому засіданні та підтверджується матеріалами справи -листами отриманими позивачем в листопаді 2017 року вих. №Л-362 від 08.11.2017 року та №Л-44 від 22.11.2017 року відповідач доводив до відома позивача, що «Відповідно до Рішення сесії Савранської селищної ради від 31.08.2017 року №545-VII заяви щодо розміщення тимчасових споруд виносяться на розгляд постійної комісії з питань агропромислового розвитку, земельної реформи, екології та раціонального природокористування, після погодження місця розташування ТС погоджувальною комісією.

На заяву від 06.10.2017 року Вам було надіслано повідомлення від 02.11.2017 року про комісійне вирішення питання комісією селищної ради з питань розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт.Соврань 06.11.2017 року в 14-00. По телефону з Вами було погоджено провести розгляд питання за Вашою присутністю 08.11.2017 року.

08.11.2017року питання комісією було розглянуто за Вашої присутності. Акт та висновок комісії , який Ви отримали безпосередньо при його підписанні додається.».

Та як пояснив позивач у нього не було ні яких перешкод в отриманні оскаржуваних рішень раніше літа 2019 року, коли він звернувся з заявою про їх отримання до відповідача, тобто ніщо не заважало йому звернутися до відповідача за їх отриманням в шестимісячний строк, після того як йому було відмовлено в розміщенні ТС з посиланням на оскаржуване рішення.

Відповідно до ст..122КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому суд вважає, що звернення позивача до суду з позовною заявою про визнання неправомірною бездіяльності відповідача з розгляду заяви від 03.04.2017 року про надання дозволу на розміщення торгівельного павільйону (ларьок) на виїзді з ринку біля ларька хлібопродуктів та зобов`язання розглянути на пленарному засіданні сесії подану позивачем заяву у строки та порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України та прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства України рішення (адміністративна справа № 512/18/18) не зупиняло спливу строку на звернення з позовом щодо оскарження рішень №545 та №57.

Згідно ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Проте позивач як під час звернення до суду, так і під час підготовчого провадження не навів будь-яких обставин і не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з цим позовом.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зі змісту п. 52 рішення "Устименко проти України" випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Європейський Суд з прав людини одноголосно постановив, що було порушення п.1 ст. 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Отже, обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позивач пропустив строк на подачу позовної заяви до суду без поважних причин, а тому її слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.121,123,143,148 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Савраньскої селищної ради Одеської області про визнання протиправними та нечинними рішень відповідача №57-VII від 25.01.2016 року «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Саврань» та №545- VII від 31.08.2017 року «Про внесення доповнень до рішення сесії №57-7 від 25.01.2016 року» залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст..256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.295-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлений 03.03.2020 року.

Суддя Іванов Е.А.