Справа № 420/1706/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1706/20
УХВАЛА

04 березня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Корой С.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до старшого слідчого Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеської області старшого лейтенанта поліції Донченко-Пишкало Маргарити Валентинівни про визнання дії протиправними та визнання повідомлення про підозру таким, що не є врученим, -

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до старшого слідчого Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеської області старшого лейтенанта поліції Донченко-Пишкало Маргарити Валентинівни, в якому позивачі просять суд:

- визнати дії старшого слідчого Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Донченко-Пишкало Маргарити Валентинівни щодо видачі повідомлення про підозру від 09 серпня 2016 року ОСОБА_3 , - протиправними.

- визнати повідомлення про підозру від 09 серпня 2016 року таким, що не є врученим

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначають, що у вересні 2019 року їм стало відомо про існування кримінального провадження № 0003691, яке було відкрите відносно батька ОСОБА_3 . 09 серпня 2016 року старшим слідчим Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеської області старшим лейтенантом поліції Маргаритою Валентинівною Донченко-Пишкало було складено повідомлення про підозру ОСОБА_3 про те, що він підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 2001 року), а саме у використанні завідомо підробленого документа. Однак, про існування кримінального провадження та про існування повідомлення про підозру позивачам не було відомо до вересня 2019 року. Тільки у вересні 2019 року завдяки офіційному сайту Єдиному державному реєстру судових рішень позивачі дізналися пію існування кримінального провадження № 0004299, в якому нібито доведена вина батька позивачів ОСОБА_3 (справа № 494/2067/18).

Після чого, як стверджують позивачі, 14 січня 2020 року ними подано клопотання до Начальника Київського ВП у м. Одеса в ГУНП в Одеській області щодо отримання копії повідомленій про підозру ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003691 від 29.08.2016 року та щодо надання можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Як зазначено у позові, під час ознайомлення з матеріалами кримінального проваджені № 0003691 з`ясувалося, що дана підозра є непідписаною, що свідчить про порушення норм чинного законодавства з боку слідчого, а відтак і порушує права нашого батька.

Посилаючись на положення ст.278 КК України у позові вказано, що повідомлення про підозру повинно бути вручено підозрюваному протягом доби саме слідчим або прокурором. Однак, повідомити ОСОБА_3 слідчий не мав можливості, оскільки ОСОБА_3 помер ще у 2010 році, а померла особа фізично не може прийняти жодного документа, тому слідчим було направлено повідомлення про підозру поштовим зв`язком.

Також, у позові вказано, що внаслідок таких дій старшим слідчим Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Донченко -Пишкало Маргаритою Валентинівною було порушено право померлого батька позивачів на честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки внаслідок такого необґрунтованого обвинувачення, викладеного в повідомленні про підозру, яке навіть не може бути вручена, ділова репутація, честь та гідність померлого батька позивачів були зіпсовані. Так, своїми неправомірними діями відповідач поширив неправдиві відомості стосовно батька позивачів про те, що він скоїв злочин. Тепер позивачі та їх наші рідні постійно повинні виправдовуватися перед знайомими, що ніякого злочину наш батько не скоював.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши даний позов, суддя дійшов висновку, що існують підстави для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України в частині 1 пункту 1 дає визначення терміну "адміністративна справа", а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивачі оскаржують дії старшого слідчого Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Донченко-Пишкало Маргарити Валентинівни щодо видачі повідомлення про підозру від 09 серпня 2016 року ОСОБА_3 та просять визнати повідомлення про підозру від 09 серпня 2016 року таким, що не є врученим.

Між іншим, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.3 КПК України слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (справа №1-17/2001) зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Статтею 303 КПК України врегульовано питання щодо рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Так, відповідно до п.10 ч.1 вказаної статті на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

Згідно з частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що юрисдикція адміністративних судів виключається у випадку коли законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Отже, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження дій слідчого в рамках досудового розслідування, в тому числі, щодо видачі повідомлення про підозру, а також на спори щодо визнання повідомлення про підозру таким, що не є врученим.

Згідно листа Київського ВП ГУНП в Одеській області від 20.01.2020 року №37/Р-89 вх. кримінальне провадження № 003691 від 29.08.2016 року по якому ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності за сконання кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України закрито 28.10.2016 року згідно з п.5 ч.1 ст.284 КПК України внаслідок смерті ОСОБА_3 .

При цьому суддя враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 05.07.2018 року по справі №711/5912/17, в якій зазначено:

«…суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що ухвала слідчим суддею винесена на іншій стадії кримінального провадження - судового провадження, а саме між проголошенням судового рішення та його апеляційного перегляду. На даній стадії діючий кримінальний процесуальний Кодекс взагалі не передбачає будь-якого порядку звернення та розгляду заяв за ст. 206 КПК України, хоч і не забороняє таке звернення, як убачається з зазначеної статті. Отже, державою не встановлено будь-якого механізму захисту основних прав та свобод осіб при розгляді заяв в порядку ст. 206 КПК України на стадії судового провадження, крім підготовчого засідання, в тому числі і шляхом подальшого оскарження прийнятих судами рішень у випадку непогодження із ними… Оскільки слідчий суддя прийняв рішення, порядок розгляду та оскарження якого не врегульований КПК, то суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження(призначення до розгляду) за апеляційною скаргою на це рішення слід було керуватися приписами частини шостої статті 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених частиною 1 ст. 7 КПК. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності ( п. 17 частини 1 ст. 7 КПК ). Зміст цієї засади розкрито у ст. 24 КПК України, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК».

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який "встановлений законом" при розгляді даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суддя дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, роз`яснивши позивачу його право звернення із зазначеними позовними вимогами в порядку кримінального судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 256, 294 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до старшого слідчого Київського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеської області старшого лейтенанта поліції Донченко-Пишкало Маргарити Валентинівни про визнання дії протиправними та визнання повідомлення про підозру таким, що не є врученим.

Суддя роз`яснює позивачам, що розгляд даних позовних вимог підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Копія позову з додатками залишається в суді.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача не допускається.

Ухвала підлягає оскарженню у встановлений статтями 295, 297 та Перехідних положень КАС України строк і порядок.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Суддя Корой С.М.