Справа № 813/1598/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/1598/17 пров. № 857/9061/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року (суддя Братичак У.В., м. Львів, повний текст судового рішення складено 07 червня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області, Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання відповідей протиправними та зобов`язання надати відповідь,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області (далі по тексту відповідач-1), Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги(далі по тексту відповідач-2), в якому просив визнати відповіді №182 від 13 квітня 2017 року відповідача-1 та №116 від 14 березня 2017 року відповідача-2 протиправними та зобов`язати відповідача-1 надати відповідь на скаргу від 12 квітня 2017 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі всупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян» надали незаконні та необґрунтовані відповіді на заяву та звернення позивача. Зазначає, що на питання, яке він ставив у своїх зверненнях, відповідачами не надано правомірних відповідей.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 липня 2019 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції звернув увагу, що позивач, звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотаннями від 28 вересня 2017 року та від 06 листопада 2017 року, просив суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач не забезпечив його адвокатом та фактично також просив суд зобов`язати відповідача призначити йому адвоката-захисника. З журналу судового засідання від 28 вересня 2017 року, наявного в матеріалах справи, вбачається, що судом апеляційної інстанції клопотання скаржника від 28 вересня 2017 року вирішено лише в частині щодо відкладення розгляду справи. Проте, питання щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу адвоката-захисника, судом апеляційної інстанції не вирішувалось. Також, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційним судом не надано належної оцінки доводам позивача щодо необхідності зобов`язання відповідача призначити йому адвоката-захисника, оскільки згідно з Наказом від 27 вересня 2017 року №262/6-ч Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, адвокатом скаржника не забезпечено. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року з підстав порушення норм процесуального права та направлення справи на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Не погоджуючись з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року,в червні 2017 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій просив її скасувати, як незаконну та необґрунтовану та ухвалити нову постанову. Удоводах апеляційної скарги зазначив про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також недоведеність відповідачами правомірності свої дій.

Заперечуючи апеляційну скаргу, відповідач-2 зазначив, що така є безпідставною та не обґрунтованою, оскільки заява позивача була розглянута у встановлені законом строки та в порядку Закону України «Про звернення громадян», надано відповідь по суті звернень. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

При новому судовому розгляді колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду враховує наступне.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до пункту 10 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Також згідно частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.02.2017 позивач в порядку Закону України «Про звернення громадян» звернувся із заявою до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, за буквальним змістом якої просив: «занести мене, як такого (цитую із статті «І адвоката дадуть, і проконсультують. Безоплатно» газета «Експрес» з 16.02.2017 по 23.02.2017): «…і йому допомагають у цьому 42 адвокати…»), що користується правовими послугами 42-ох адвокатів завдяки Вам безплатно в Книгу Рекордів Гіннеса тому, що Світ такого, як я - ще не бачив, а я хочу - щоб не просто побачив, а приглядівся зблизька!».

14.03.2017 Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 надано відповідь за №116 з приводу публікації у газеті «Експрес» з 16.02.2017 по 23.02.2017, де пунктом 1 роз`яснено, що у зазначеній заявником публікації не вказано прізвище клієнта. Тобто, необґрунтоване твердження, що вказана публікація стосується саме ОСОБА_1 . Пунктом 2 відповіді доведено до відома заявника, що Червоноградський міський центр, що діє на підставі Положення, послуги із занесення факту у ОСОБА_2 не надає.

17.03.2017 Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги складено акт про підтвердження події щодо надання ОСОБА_1 нарочно відповіді від 14.03.2017 №116.

13.04.2017 листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області за №182 надано відповідь ОСОБА_1 на його скаргу від 12.04.2017 про те, що згідно наданої Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги інформації, відповідь на заяву від 23.02.2017 Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було надано листом від 14.03.2017 за №116, у зв`язку з чим відсутні підстави щодо розгляду питання застосування штрафних санкцій до директора Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Н.Костишина.

Вважаючи такі відповіді відповідачів протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щозаяви позивача від 23.02.2017 та від 12.04.2017 відповідачами були розглянуті у встановлені законом строки та в порядку Закону України «Про звернення громадян», якими надано відповіді по суті звернень.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 159 КАС України (в редакції на час прийняття судом першої інстанції постанови) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина 3 цієї статті).

Ці норми кореспондуються із нормами статті 242 КАС України у редакції після внесення змін Законом України від 03.10.2017.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом даного спору є протиправність відповідей, наданих відповідачами на заяву та скаргу позивача, що врегульовуються Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (в редакції від 05.10.2016, далі також Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно положень статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Правилами частини 1 статті 5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною 1 статті 14 Закону №393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

За змістом частини 1 статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 1 статті 16 Закону №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону №393/96-ВР встановлено права громадянина при розгляді заяви чи скарги, зокрема, громадянину гарантується право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Зазначеному праву кореспондує обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, визначений у статті 19 Закону №393/96-ВР, яким передбачено їх обов`язок письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Окрім цього, цією ж статтею передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень, не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Відповідно до положень частини 1 статті 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому, загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Статтею 69 КАС України в редакції до 05,01.2017 унормовано (нова редакція стаття 72 КАС України), що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як видно з матеріалів справи, відповідь за результатами розгляду заяви від 23.02.2017 позивача викладено письмово у листі відповідача-2 від 14.03.2017 №116 та надано ОСОБА_1 17.03.2017, що підтверджується актом про підтвердження події від 17.03.2017. Встановлене сторонами не оспорюється. Вказаною відповіддю розглянуто викладені у заяві факти та повідомлено заявника про наслідки розгляду його заяви шляхом надання нарочно письмової відповіді у термін, що узгоджується з положеннями статті 20 Закону № 393/96-ВР.

За таких обставин заяву позивача від 23.02.2017 було розглянуто у повній відповідності до норм Закону №393/96-ВР.

Також, листом відповідача-1 від 13.04.2017 №182 на підставі аналізу витребуваних від відповідача-2 документів за заявою ОСОБА_1 від 23.02.2017 надано позивачу відповідь на його скаргу від 12.04.2017 про те, що відповідь на заяву від 23.02.2017 надано Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги листом від 14.03.2017 №116, у зв`язку з чим відсутні підстави щодо розгляду питання застосування штрафних санкцій. Вказані обставини також сторонами визнаються.

Надаючи правову оцінку наведеній відповіді відповідача-1 на скаргу позивача від 12.04.2017, яка подана в порядку статті 16 Закону № 393/96-ВР, колегія суддів вважає, що така надана скаржнику у відповідності до вимог статей 18-20 Закону № 393/96-ВР повно та всебічно розглянувши викладені у ній факти та у визначений законом строк.

Таким чином, Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області листом від 13.04.2017 №182 належним чином розглянуто та надано відповідь на скаргу ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України (стаття 9 КАС України в редакції з 15.12.2017) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (стаття 77 КАС України в редакції з 15.12.2017).

Згідно статті 86 КАС України (стаття 90 КАС України в редакції з 15.12.2017) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів порушення відповідачами його прав чи інтересів, отримавши від них відповіді за заявою та скаргою, а отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Частиною другою статті 6 КАС України унормовано, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів погоджуючись з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 05 березня 2020 року.