Справа № 640/3259/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 березня 2020 року м. Київ № 640/3259/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Головного управління Держпраці у Київській області
до Приватного акціонерного товариства «Завод молочної кислоти»
про застосування заходів реагування,-
В С Т А Н О В И В:

Головне управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, код ЄДР: 39794214) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод молочної кислоти» (00382119), в якому просить суд застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду у вигляді зупинення роботи котла зав. № 243 та заборони експлуатації електрозварювального обладнання, яке належить підприємству.

До суду з даним позовом позивач звернувся 11.02.2020, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду м. Києва, проставленого на позовній заяві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2020 позовну заяву залишено без руху як таку, що подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), та встановлено строк для їх усунення.

Так, судом була звернута увага позивача на пропуск тримісячного строку звернення до суду, оскільки підстави, що зумовлювали строк звернення до суду, виникли у позивача у жовтні 2019 року.

Також судом була звернута увага позивача на те, що в порушення вимог ч. 2 ст. 79 та ч. 4 ст. 161 КАС України матеріали справи не містять доказів підтвердження вручення Приватному акціонерному товариству "Завод молочної кислоти" припису від 27.09.2019 № 5.2/260/417П.

На підставі зазначено суд зобов`язав позивача надати:

1) докази вручення Приватному акціонерному товариству «Завод молочної кислоти» припису від 27.09.2019 № 5.2/260/417П;

2) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

02.03.2020 до суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду, в якій позивачем зазначено про те, що припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання та наголошує, що однією з підстав здійснення позапланових заходів відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є перевірки виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Позивач додає, що з метою перевірки виконання вимог раніше виданого припису 22.01.2020 був виданий наказ № 296 та направлення від 22.01.2020 № 5.2/68 про проведення позапланового заходу щодо перевірки дотримання вимог законодавства та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки. За результатами проведеної перевірки встановлено, що відповідачем не виконано вимоги раніше виданого припису, що зафіксовані актом перевірки суб`єкта господарювання від 31.01.2020 № 5.2/419/67.

Позивач звертає увагу суду на п. 7 ч. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» відповідно до якої на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу державного нагляду (контролю), в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Відтак, Головне управління Держпраці у Київській області просить суд прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у даній справі.

Разом з тим, перш за все слід наголосити, що позивачем так і не було надано суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

По-друге, обставини викладені у заяві на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2020 не спростовують висновку суду щодо обрахунку тримісячного строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Так, суд зазначає, що між іншим не заперечується позивачем, з 16.09.2019 по 27.09.2019 посадовими особами позивача було проведено планову перевірку дотримання ПрАТ «Завод молочної кислоти» вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, з результатами якої складено акт від 27.09.2019 № 5.2/260/417А, яким встановлено ряд порушень відповідачем вимог законодавства про охорону праці.

Як зазначає сам заявник, відповідно до п. 7 ч. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу державного нагляду (контролю), в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Відтак, за фактом проведення перевірки та складання 27.09.2019 акту про виявлені порушення, які, як вбачається з позову, не змінилися до цього часу, виникли обставини, що зумовлювали звернення до суду.

Надалі, 27.09.2019 ГУ Держпраці у Київській області видано припис № 5.2/260/417П, яким зобов`язано відповідача усунути порушення вимог законодавства про охорону праці. При цьому, у вказаному приписі зазначено, що ПрАТ «Завод молочної кислоти» надано тижневий строк для усунення виявлених порушень. Вказаний припис направлено на адресу відповідача 27.09.2019, про що зазначено в самому приписі.

У той же час, направлення припису не змінює правил обчислення строку звернення до суду в силу вимог п. 7 ч. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», щодо обов`язку заявника реалізувати свої функції щодо звернення до суду.

Натомість, після складання акту перевірки від 27.09.2019, заявник звернувся до суду лише 11.02.2019 , тобто поза межами тримісячного строку на звернення до суду та із значним пропуском строку звернення до суду.

При цьому, як вже було зазначено судом на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2020, позивачем, як суб`єктом владних повноважень так і не було надано суду заяви про поновлення строку звернення до суду, з огляду на що, суд приходить до висновку, що вимоги ухвали суду в цій частині позивачем не виконано.

Слід додати, що наводячи доводи відносно дотримання строку звернення до суду, заявник зазначає, що підставою для звернення до суду є обставини перевірки виконання припису.

Разом з тим, абзацом першим ст. 43 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що за порушення законодавства про охорону праці та невиконання приписів (розпоряджень) посадових осіб органів виконавчої влади з нагляду за охороною праці юридичні та фізичні особи, які відповідно до законодавства використовують найману працю, притягаються органами виконавчої влади з нагляду за охороною праці до сплати штрафу в порядку, встановленому законом. Сплата штрафу не звільняє юридичну або фізичну особу, яка відповідно до законодавства використовує найману працю, від усунення виявлених порушень у визначені строки.

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.

Пунктом 4 Порядку № 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Таким чином, наслідком перевірки виконання припису є штраф, який накладається разі його невиконання.

Більш того, також варто звернути увагу позивача на той факт, що оскільки приписом від 27.09.2019 № 5.2/260/417П відповідачу було надано тижневий строк на усунення порушень вимог, і по закінченню такого строку суб`єктам господарювання не надано доказів на усунення порушень, у ГУ Держпраці у Київській області, як контролюючого органу виникло право, передбачене ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на проведення позапланового заходу щодо перевірки виконання суб`єктом господарювання такого припису та застосування штрафних санкцій. Однак такий позаплановий захід був проведений заявником лише з 28.01.2020 по 31.01.2020, тобто поза межами розумного строку перевірки суб`єктом господарювання виконання вимог такого припису.

Також слід додати, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Суд звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору.

При цьому, правила регулювання строків для позовних заяв, у тому числі і щодо застосування заходів реагування, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також беручи до уваги те, що позивачем так і не було надано заяви про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин пропуску строку на звернення до суду, суд приходить до висновку, що позивачем не усунуто недоліки в цій частині.

Крім іншого також варто звернути увагу позивача на те, що ухвалою від 17.02.2020 судом було витребувано у позивача докази надіслання/вручення Приватному акціонерному товариству «Завод молочної кислоти» припису від 27.09.2019 № 5.2/260/417П.

Подання вказаних матеріалів, між іншим, в силу викладених у позові обставин є обов`язком позивача в силу вимог ч. 4 ст. 160 КАС України.

Натомість такі докази, на виконання вимог ухвали суду від 17.02.2019 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано не було, що свідчить про невиконання вимог ухвалу суду в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 123, 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) .

Суддя О.А. Кармазін