Справа № 200/2808/19-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року

Київ

справа №200/2808/19-а

адміністративне провадження №К/9901/25543/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Саприкіної І.В., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 (головуючий суддя: Галатіна О.О.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 (головуючий суддя: Ястребова Л.В., судді: Компанієць І.Д., Казначеєв Е.Г.) у справі № 200/2808/19-а за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа на стороні відповідача: Слов`янська міська рада про визнання протиправним та скасування наказу від 06.12.2017 № 67 та рішення від 06.12.2017 № 59,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2019 ОСОБА_1 (далі-позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі-відповідач), третя особа на стороні відповідача: Слов`янська міська рада, в якому просила:

поновити строк звернення до суду з позовом про оскарження наказу відповідача від 06.12.2017 р. №67 «Про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними класами наслідків (СС1)» ( далі - наказ від 06.12.2017 №67) та рішення від 06.12.2017 №59 головного інспектора будівельного нагляду відділу по роботі з дозвільними документами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції Данилюка П.П. «Про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними класами наслідків (СС1)» ( далі - рішення від 06.12.2017 №59);

визнати протиправним та скасувати наказ Департамента Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області від 06.12.2017 №67 ;

визнати протиправним та скасувати рішення від 06.12.2017 №59 головного інспектора будівельного нагляду відділу по роботі з дозвільними документами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції Данилюка П.П.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , наданій позивачці у користування Слов`янською міською радою, з цільовим призначенням: комерційне використання, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), зареєстрованого за №ДЦ 37 від 02.08.2017, позивачка збудувала громадську будівлю для роздрібної торгівлі. Ця будівля була введена в експлуатацію на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), зареєстрованої за №ДЦ 55 від 22.08.2017. В свою чергу, на підставі зазначених документів позивачкою 13.09.2017 було зареєстроване право власності на нерухоме майно - громадську будівлю для роздрібної торгівлі, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 16.09.2017, реєстровий №4506, позивачка продала вищевказане нерухоме майно ОСОБА_2 .

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивачка зазначила, що про наказ від 06.12.2017 №67 та рішення від 06.12.2017 №59, щодо яких виникли спірні правовідносини, їй стало відомо у березні 2018 року в процесі розгляду справи №805/4462/17-а в Донецькому окружному адміністративному суді.

Звертає увагу, що тричі зверталася з заявами до відповідача з проханням пояснити правомірність прийняття оскаржуваних рішень, що підтверджується описами вкладення та фіскальними чеками від 23.07.2018, від 16.05.2018 та від 27.12.2018, однак відповіді так і не отримала.

Крім того зазначає, що з 21.12.2018 перебуває на лікарняному.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2019, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019, позов залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, клопотання про поновлення пропущеного строку є безпідставним та необґрунтованим, при цьому матеріали адміністративної справи не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску строків звернення до суду.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, позивачка направила до Верховного Суду касаційну скаргу (надійшла поштою 05.09.2019), у якій просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушено норми процесуального права, тому рішення судів підлягають скасуванню.

На переконання скаржниці, судами не надано оцінку всім аргументам щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме її перебування на лікуванні, неодноразові звернення до відповідача, які були ним проігноровані, факт порушення прав з часу звернення до Слов`янського міськрайонного суду Слов`янської міської ради з позовом про скасування права власності.

Також позивачка зазначає такі доводи:

1) до звернення Слов`янської міської ради до суду у листопаді 2018 року її права не порушувалися оскаржуваними рішеннями суб`єкта владних повноважень, оскільки на той час вона вже не була власником зазначеного нерухомого майна, а провадження у справі №805/4462/17-а ( щодо скасування рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ) було закрито.

2) порушення прав виникло після того, як було скасовано її право власності на нерухоме майно (справа № 243/11757/18), у зв`язку з наявністю оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень.

3) після того, як їй стало відомо про відкриття провадження у справі від 29.11.2018 №243/11757/18 про скасування рішення про реєстрацію за нею права власності, у неї 18.12.2019 стався напад (за діагнозом спонтанний субарахноїдальний паренхіматозний кровоплив в басейні правої СМА), у зв`язку з чим з 21.12.2018 перебуває на лікарняному.

Таким чином скаржниця наполягає, що строк пропущений з поважних причин, а тому безумовно підлягає поновленню.

Ухвалою Верховного Суду від 16.09.2019 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 03.04.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

16.10.2019 від відповідача на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, де зазначає, що позивачка зверталась до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області із заявою від 27.03.2018, у якій зазначила про те, що наказ від 06.12.2017 №67 та рішення від 06.12.2017 №59 прийнятті з порушенням вимог законодавства та просила вжити заходів щодо їх скасування.

Стверджує, що на час звернення із заявою від 27.03.2018 позивачці було відомо про зміст наказу і рішення та про те, що ними скасовано право на виконання будівельних робіт на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 02.08.2017 №ДЦ37 та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.08.2017 № ДЦ 55.

Враховуючи зазначене, просить відмовити в задоволені касаційної скарги.

16.10.2019 від третьої особи надійшов відзив на касаційну скаргу, де просить відмовити в задоволені касаційної скарги, оскільки позивачка мала всі можливості звернення до суду з даним позовом, але не скористалася своїм правом.

Верховний Суд переглянув оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин першої-другої статті 341 КАС України, у відповідності до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за змістом статті 122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Предметом цього позову є правомірність рішень № 67 від 06.12.2017 та № 59 від 06.12.2017.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка дізналася про існування рішень № 67 від 06.12.2017 року та № 59 від 06.12.2017 року в березні 2018 року під час розгляду справи №805/4462/17-а в Донецькому окружному адміністративному суді за позовом Слов`янської міської ради до Слов`янської районної державної адміністрації, Державного реєстратора відділу Державної реєстрації Словянської районної державної адміністрації Булошник І.О., за участю третіх осіб: ОСОБА_1 про визнання протиправними дії державного реєстратора Булошник І.О., Слов`янської районної державної адміністрації, щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 В на ім`я ОСОБА_1 та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно здійснену державним реєстратором Булошник І.О.

Проте, з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 06.12.2017р. №67 та рішення від 06.12.2017р. №59, позивачка звернулась до суду лише 25.02.2019, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

За приписами частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору, і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.03.2018 позивачка звернулася до керівника Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області та просила вжити заходів щодо скасування наказу від 06.12.2017 № 67 та рішення від 06.12.2017 № 59 головного інспектора будівельного нагляду відділу по роботі з дозвільними документами Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції Данилюк П.П.

Отже, на час звернення із заявою від 27.03.2018 позивачці було відомо про зміст наказу і рішення та про те, що ними скасовано право на виконання будівельних робіт на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 02.08.2017 №ДЦ37 та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.08.2017 № ДЦ 55.

Будь-якого рішення відповідача на звернення позивачки щодо вжиття заходів про скасування наказу від 06.12.2017 № 67 та рішення від 06.12.2017 № 59 матеріали справи не містять.

Зазначені обставини позивачкою не спростовані та не наведено посилань на докази які-б спростовували встановлені судами обставини.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність твердження позивачки, що у листопаді 2018 її права не порушувались вищевказаним наказом та рішенням тому, що на той час вона вже не була власником нерухомого майна, оскільки частиною 2 статті 122 КАС України чітко визначений шестимісячний строк на оскарження, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто з 27.03.2018 (день звернення до керівника Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області).

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що оскарження рішень суб`єкта владних повноважень у визначенні чинним законодавством строки залежало виключно від суб`єктивної волі позивачки, яка, дізнавшись про їх існування при розгляді справи №805/4462/17-а (щодо скасування рішення про реєстрацію права власності за нею) в Донецькому окружному адміністративному суді, не вбачала порушеними свої права, оскільки провадження у цій справі було закрито постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018.

Правомірність рішень № 67 від 06.12.2017 та № 59 від 06.12.2017 є самостійним предметом спору, та строк звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами у зв`язку з порушенням прав позивачки не може ставитися в залежність від того чи реалізує третя особа своє право звернення до суду з вимогами про скасування рішення про реєстрацію права власності на підставі спірних рішень відповідача.

Також позивачка перебувала на лікарняному з 21.12.2018, тобто вже після спливу шестимісячного строку (від 27.03.2018), у зв`язку з чим зазначені доводи правомірно не були взяті до уваги судами попередніх інстанцій.

Водночас обставини, встановлені у цій справі, не є тотожними з обставинами у справі №569/16060/17, щодо яких викладена позиція Верховного Суду у постанові від 23.10.2018, де позивач не звертався з заявою про поновлення строку звернення суду, і судами попередніх інстанцій не встановлювалися обставин щодо причин пропуску процесуального строку.

Таким чином Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію її прав щодо своєчасного звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що провадження у цій справі вже було відкрито суд першої інстанцій правильно застосував до спірних правовідносин наслідки, встановлені частиною четвертою статті 123 КАС України.

Правильність висновків судів попередніх інстанцій доводами касаційної скарги не спростовані.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а тому підстави для скасування рішень судів попередніх інстанцій - відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 18.06.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі № 200/2808/19-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

І.В. Саприкіна

О.П.Стародуб