Справа № 520/8253/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р.Справа № 520/8253/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Старосуда М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.

представника позивача Кравченко О.О.

представника відповідача Гусаченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/8253/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ХК5666/1160/ЗНД/АВ/П/ТД-ФС від 06.06.2019, згідно якої накладено штраф на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 за порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗПП України в розмірі 125190,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002, ) про скасування постанови про накладення штрафу відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 11.04.2019 по 14.04.2019 посадовими особами відповідача було проведено інспекційне відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК5666/1160/ЗНД/АВ від 14.05.2019 та винесено Припис про усунення виявлених порушень №ХК5666/1160/ЗНД/АВ/П від 14.05.2019.

Позивачем 30.05.2019 було подано заперечення на акт інспекційного відвідування/невиїзного інспектування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ХК5666/1160/ЗНД/АВ від 14.05.2019.

Відповідачем 06.06.2019 було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК5666/1160/ЗНД/АВ/П/ТД-ФС, відповідно до якої було прийнято рішення про накладення на позивача штрафу на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 125190 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ХК5666/1160/ЗНД/АВ/П/ТД-ФС від 06.06.2019, згідно якої накладено штраф на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 за порушення абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗПП України в розмірі 125190,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно законно, виходячи з наступного.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 295 від 26 квітня 2017 року /надалі Порядок № 295, чинного на момент виникнення правовідносин/.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року /надалі - Порядок № 509/, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу /пункт 8 Порядку № 509/.

З матеріалів справи слідує, що 11.04.2019 року інспекторами праці Головного управління Держпраці у Харківській області було розпочато захід державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання вимог законодавства про працю.

У зв`язку з неможливістю проведення інспекційного відвідування, а саме у зв`язку з ненаданням інформації необхідної для проведення інспекційного відвідування було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК5666/1160/3ПД від 11.04.2019 року, який було направлено на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 разом з вимогою про надання документів №ХК5666/1160/ПД від 11.04.2019 року. Строк проведення інспекційного відвідування було зупинено до 22.04.2019 року.

У зв`язку з невиконання позивачем вказаної вимоги інспектором праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК5666/1160/2НД від 22.04.2019 року, який було направлено на юридичну адресу позивача разом з вимогою про надання документів №ХК5666/1160/2ПД. Строк проведення інспекційного відвідування було зупинено до 02.05.2019 року.

У зв`язку з невиконання позивачем вказаної вимоги інспектором праці було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №ХК5666/1160/3НД від 02.05.2019 року, який було направлено на юридичну адресу позивача разом з вимогою про надання документів №ХК5666/1160/3ПД. Строк проведення інспекційного відвідування було зупинено до 14.05.2019 року.

На виконання вимоги позивачем надані документи для проведення інспекційного відвідування.

За наслідками проведеного інспекційного відвідування було складено Акт інспекційного відвідування від 14.05.2019 року №ХК5666/1160/3НД/АВ, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення до роботи працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

Згідно акту інспекційного відвідування від 14.05.2019 року №ХК5666/1160/3НД/АВ, інспекційного відвідування позивача було розпочато 11.04.2019 року об 11 год. 40 хв.

Заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області Петренко О.М., за результатами розгляду акту інспекційного відвідування від 14.05.2019 року №ХК5666/1160/3НД/АВ та відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП було винесено постанову від 06.06.2019 року №ХК5666/1160/3НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 125190,00 грн.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Досліджуючи питання фактичного допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 2 Кодексу законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до положень частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частинами 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що перед допуском працівника до роботи з ним повинен бути укладений трудовий договір, а також повідомлено ДФС про прийняття працівника на роботу за укладеним трудовим договором.

З матеріалів справи слідує, що інспекційне відвідування у відношенні позивача було проведено на підставі підпункту 3 пункту 5 Порядку №295, а саме за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації отриманої з звернення громадянина ОСОБА_3 , яке надійшло на урядову гарячу лінію від 05.03.2019. За результатами опрацювання зазначеної інформації керівником Управління було видано наказ від 10.04.2019 №687 про проведення заходу державного контролю. На підставі наказу було оформлено направлення на проведення інспекційного відвідування у відношенні ФОП ОСОБА_1 №02.03-03/1253 від 10.04.2019.

Відповідно до підпункту 6 пункту 11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до п. 22 Порядку №295 матеріали, зафіксовані засобами аудіо, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

Так, під час проведення інспекційного відвідування позивача 11.04.2019 об 11 год. 40хв. за адресою м. Харків, Стадіонний проїзд, буд. 5А, магазин FRENCH (магазин професійної косметики) інспекторами праці було зафіксовано факт допуску до роботи працівника ОСОБА_2 (адміністратор) без належного оформлення трудових відносин.

Посадовим особам відповідача ОСОБА_2 повідомила, що вона є адміністратором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що ОСОБА_2 під час інспекційного відвідування знаходилася у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 та виконувала обов`язки адміністратора, що зафіксовано відеозаписом , який було здійснено в ході інспекційного відвідування. Також, відповідачем зазначено, що на прохання посадових осіб надати для ознайомлення документи, зокрема свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, що здійснює у цьому приміщенні діяльність ОСОБА_2 повідомила, що зараз документи привезуть, просто виявилося, що їх забрали.

Отже, на час здійснення інспекційного відвідування 11.04.2019 станом на 11 год. 40 хв. адміністратор ОСОБА_2 працювала без належного оформлення трудових відносин, що було зафіксовано засобом відеофіксації.

Доводи позивача про те, що на час проведення інспекційного відвідування ОСОБА_2 перебуваючи у приміщенні магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 трудові обов`язки адміністратора не виконувала, а проходила інструктаж з правил охорони праці колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки згідно наказу № 12 про прийняття на роботу від 11.04.2019 року (а.с. 37) слідує, що проходження інструктажу з правил охорони праці та дотримання правил з пожежної безпеки було заплановано з 14:00 до 16:00, а тому такі доводи позивача є безпідставними.

Надані позивачем в підтвердження офіційного працевлаштування ОСОБА_2 наказ №12 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 11.04.2019 з початком роботи о 16 год. 00 хв. 11.04.2019, повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 подане ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Харківській області о 14 год. 45 хв. підтверджують те, що на момент виходу на інспекційне відвідування 11.04.2019 об 11 год. 40 хв. адміністратор ОСОБА_2 не була оформлена позивачем у встановленому чинним законодавством України порядку.

Також, колегія суддів зазначає, що з оглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що на 02 хв.21 с. відеозапису ОСОБА_2 говорить, що вона є адміністратором. На 12хв.27с. ОСОБА_2 зазначає, що вона тільки нещодавно проходила стажування та вона не знає на кого оформлена.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що ОСОБА_2 перебуваючи в магазині на час проведення інспекційного відвідування писала заяву про прийняття на роботу та проходила інструктаж, оскільки з відеозапису слідує, що ОСОБА_2 не обізнана про оформлення трудових відносин з позивачем.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, в порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівника ОСОБА_2 було допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів офіційного працевлаштування працівника ОСОБА_2 на роботу на момент проведення інспекційного відвідування.

З матеріалів справи слідує, що інспектором праці було складено акт інспекційного відвідування №ХК5666/1160/ЗНД/АВ від 14.05.2019 та припис про усунення виявлених порушень №ХК5666/1160/ЗНД/АВ/П від 14.05.2019.

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 22.03.2018 по справі №697/2073/17, зазначив, що згідно п. 29 Порядку №295 накладення штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України (використання праці неоформлених працівників) накладається незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 50 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Так, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509, визначений механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю, передбачених частиною 2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до п. 6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

На виконання вищезазначеної норми, повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 25.05.2019 №0707 відповідачем було відправлено позивачу рекомендованим листом (№870). Розгляд справи було призначено на 06.06.2019 о 12 год. 30 хв.

Відповідно роздруківки з офіційного веб-сайту Укрпошта, зазначене поштове відправлення №870 надійшло на адресу позивача 25.05.2019. 29.05.2019 відбулась невдала спроба вручення поштового відправлення з відміткою "з інших причин".

Суд зазначає, що згідно висновків Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі №809/1198/17, фактичне неотримання рішень адресатом не залежать від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином, на підставі акту №ХК5666/1160/ЗНД/АВ було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК5666/1160/3НД/АВ/П/ТД-ФС від 06.06.2019 відповідно до якої на позивача було накладено штраф на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у розмірі 125190,00 грн. за фактичний допуск до роботи без належного оформлення трудових відносин 1 працівника ФОП ОСОБА_1 .

Таким чином, постанова про накладення штрафу №ХК5666/1160/3НД/АВ/П/ТД-ФС від 06.06.2019 була винесена відповідачем в межах повноважень, а тому є законною та не підлягає скасуванню.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на незаконність проведеної перевірки позивача колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 7 Положення про Державну службу України з питань праці Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84, Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року N 877-V (далі закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 року №1985-ІV "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі" та Законом України від 08.09.2004 №1986 "Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві".

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону №877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Так, Закон №877 містить вичерпний перелік норм дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено постановою КМУ від 26.04.2017 №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Порядок №295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Таким чином, відповідач, як територіальний орган Держпраці, наділений правом проводити контрольні заходи державного контролю у сфері господарської діяльності позивача з питань віднесених до його компетенції, зокрема у формі інспекційних відвідувань.

Крім того, законодавством України не визначено імперативних норм щодо вичерпного переліку контрольних заходів, які може здійснювати суб`єкт владних повноважень, а тому інспектори праці у своїй службовій діяльності можуть використовувати інші форми контролю додержання суб`єктами господарювання трудового законодавства, зокрема у формі інспекційного відвідування, що унормовано приписами статті 259 КЗпП України та нормами Порядку №295.

Правова позиція, щодо розмежування дії норм Закону №877 та Порядку №295, знайшла своє відображення в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного суду від 22.03.2018 по справі №697/2073/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищевикладене посилання позивача на ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України №877 є безпідставним, оскільки зазначені норми щодо проведення планових та позапланових заходів контролю не розповсюджуються на органи Держпраці під час здійснення інспекційного відвідування відповідно до ч.5 ст.2 Закону №877.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання позивача в апеляційній скарзі на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року, якою було визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, як на підставу для визнання дій Головного управління Держпраці у Харківській області щодо проведення у відношенні позивача інспекційного відвідування незаконними є безпідставними.

Так, сторонами по вищезазначеній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю Бізнес Лігал Сервіс Груп, фізичні особи - підприємці, Кабінет Міністрів України, треті особи - Державна регуляторна служба України, Державна служба України з питань праці. Як вбачається з самої постанови, датою її прийняття є 14.05.2019. Разом з тим, інспекційне відвідування відносно позивача було розпочато 11.04.2019, тобто на час проведення інспекційного відвідування Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджено ПКМУ від 26.04.2017 №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, яким керувалися посадові особи територіального органу Держпраці під час окресленого заходу був чинний. Одночасно, слід зауважити, що акт інспекційного відвідування було складено посадовими особами відповідача 14.05.2019 о 12 год. 00хв.

Таким чином, захід інспекційного відвідування було розпочато до визнання постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні в судовому порядку нечинною, а на момент складання акту інспекційного відвідування відповідач не володів та не міг володіти інформацією про прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом вищезазначеної постанови, оскільки, як вже зазначалось вище, Головне управління Держпраці у Харківській області не є стороною у справі №826/8917/17.

Більш того, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 відсутнє будь - яке посилання на те, що заходи розпочаті/проведенні до моменту вступу в законну силу такої постанови підлягають анулюванню.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 року по справі № 520/8253/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва М.І. Старосуд
Повний текст постанови складено 06.03.2020 року