Справа № 280/3645/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3645/19

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року

у адміністративній справі № 280/3645/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання витини певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано пункт 51 протоколу № 127 від 14.12.2018 року засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, і зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, що свідчить про його незаконність та необгрунтованість, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що при прийнятті рішення суд керувався одними доказами та не брав до уваги інші, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи. Також апелянт вважає, що суд у неповній мірі встановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Зокрема, апелянт вказує на те, що виплату одноразової грошової допомоги було запроваджено з 01.01.2007 року після внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а до цього часу виплачувались страхові виплати згідно умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 488. При цьому, апелянт посилаючись на положення ч.4 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", який був прийнятий на виконання приписів ч. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013 року №975, вважає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки первинно йому було встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби з 11.07.2011 року згідно довідки МСЕК серії АВ №166654, а при повторному огляді 02.05.2018 року позивачу було змінено групу інвалідності з II на І внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, згідно довідки МСЕК серії АВ №1015165, і відповідно різниця між датами встановлення позивачу інвалідності складає значно більше ніж 2 роки. За наведених обставин, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин і правильність їх юридичної оцінки та застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного

Судом встановлено та відповідачем по справі не спростовується, що ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу та України з 30.11.1977 р. по 02.04.2004 р., і його звільнення з військової служби в запас за п. 63 п. "в" (за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу) відбулося за Наказом командувача військами Південного оперативного командування від 13.02.2004 № 11-ПМ, у зв`язку з чим Наказом командира військової частини (по стройовій частині) А 1651 від 02.04.2004 № 93 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини з 02.04.2004 і направлено для постановки на військовий облік до Комунарського РВК м. Запоріжжя.

Як підтверджено долученою до матеріалів справи довідкою № 81 від 29.01.2004, позивача було визнано обмежено придатним до військової служби, а вже у липні 2011 р позивачу було встановлено втрату працездатності на рівні 80 %, захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджено довідкою МСЕК № 3 серії АБ № 001524 від 11.07.2011 р., а також було визнано інвалідом другої групи безстроково внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджено довідкою обласної МСЕК № 3 серії АД № 166654 від 11.07.2011 р.

Відповідно до довідки Комунарського РК м. Запоріжжя від 20.07.2018 № 2822 позивача 20.07.2018 р. було виключено з військового обліку, що було зумовлено утому числі і у зв`язку із встановленням ОСОБА_1 інвалідності першої групи безстроково, пов`язаної з проходженням ним військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК № 3 серії АВ № 1015165 від 02.05.2018 р.

Саме у зв`язку із отриманням І групи інвалідності, позивач звертався до Міністерства оборони України через Комунарський РВК м. Запоріжжя з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, але згідно витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14 грудня 2018 року № 127 - позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що він був звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", внаслідок чого він не має права на одержання одноразової грошової допомоги. Крім того, підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги стало також те, що зміна ним групи інвалідності відбулася понад дворічний термін, що згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, що відповідно, не дає підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.

Під час вирішення спору у цій справі по суті, судом було проаналізовано положення ч.5 ст.17, ст.46 Конституції України, ч.1, п.2 ч.1 ст.3, ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499), внаслідок чого суд першої інстанції правильно зазначив, що на момент встановлення Запорізькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби - 11.07.2011 р., право на отримання одноразової грошової допомоги було врегульовано Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції з 10.03.2010 та Порядком №499 (в редакції чинній станом на 11.07.2011 р.), якими не передбачалося обмежувального строку виплати одноразової грошової допомоги понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності та норми, щодо можливості реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Судом першої інстанції також правильно акцентовано було увагу на тому, що на момент повторного огляду позивача медико-соціальною експертною комісією - 02.05.2018 та встановлення йому першої групи інвалідності з 02.05.2018 р. внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, правове регулювання виплати одноразової грошової допомоги здійснювалось Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону №2288-VIІІ від 08.02.2018 (набрав чинності з 21.03.2018) (далі - Закон "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей") та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

За наведених вище правових норм, зокрема ч.1 ч.2 ст.16, ч.2 ст.16-2, ст.16-3, п.8 ст.16-3, ч.4 ст.16-3, ст.16-4 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і ч.2 п.2 та п.6 Порядку № 975, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права, оскільки застосування ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в даному спірному випадку має пов`язуватися не з фактом звільнення позивача зі служби, в тому числі й строкової, а з часом встановлення йому інвалідності - 02.05.2018 р. внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Тим більш, що Порядок №975 не містить обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали інвалідність до 01.01.2014 р. та не реалізували своє право на виплату одноразової грошової допомоги.

Враховуючи той факт, що одноразову грошову допомогу після встановлення 11.07.2011 р. причинно-наслідкового зв`язку, щодо отримання захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, позивач не отримував та доказів протилежного відповідачем суду не надано, а в момент первинного виникнення права правових норм щодо обмеження права на виплату не існувало, суд перешої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з дати встановлення першої групи інвалідності - з 02.05.2018 р.

Судова колегія у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки Таким чином, оскільки позивач вперше в 2018 році звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, то до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення першої групи інвалідності, тобто, положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону №2288-VIІІ від 08.02.2018 та Порядку №975.

Судом першої інстанції не встановлено прописаних у ст.16-4 та у інших положеннях Закону обставин, які можуть слугувати підставою для не здійснення призначення і виплата позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок встановленої йому з 02.05.2018 р. першої групи інвалідності безстроково, пов`язаної з проходженням ним військової служби на підставі поданої ним вперше у 2018 році заяви про виплату йому одноразової грошової допомоги, що у сукупності з вищенаведеним свідчить про необгунтованість твердження відповідача про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про право позивача, як інваліда першої "Б" групи, захворювання якого пов`язана з проходженням військової служби, на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п.6 Порядку №975 у розмірі 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року з 02.05.2018 р., а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини та зазначені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду норми права, судова колегія вважає за необхідне залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов