Справа № 524/679/20
Суддя: Вінтоняк Н. Д.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/679/20
Провадження №2-а/524/101/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Вінтоняк Н.Д., за участю секретаря судового засідання Воблікової І.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кременчук Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-
У лютому 2020 року до суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що постанова є незаконною, так як відповідачем не враховано, що вона рухалася по головній дорозі, яка змінювала свій напрям праворуч, а відтак фактично не змінювала напрям руху та не зобов`язана була вмикати попереджувальний сигнал про зміну напрямку руху.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Обертаса Романа Юрійвича від 31 січня 2020 року, серія ЕАК № 2049647, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та стягнути на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 425 грн.
18 лютого 2020 року відповідач подав до суду відзив, а також диск з відеозаписом зазначивши, що з позовом не погоджується з огляду на те, що позивачем було порушено п. 9.2 «б» ПДР перед поворотом праворуч не було ввімкнуто світловий покажчик повороту відповідного напрямку, що підтверджується поясненнями позивача, яка не заперечувала того, що не вмикала світловий покажчик повороту, так і відео-доказами вчиненого правопорушення. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення судових витрат на користь позивача через їх необґрунтованість (а.с. 41-46).
Представник Батальйону патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області Щепілов О.В. подав до суду пояснення, в яких просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з підстав, аналогічних викладеним у відзиві відповідача (а.с. 31-36).
25 лютого 2020 року позивач подала до суду відповідь на відзив в якому вказала, що вона не виконувала маневру, а рухалася в напрямку головної дороги, не змінюючи напрямку руху, а відтак вона не повинна була подавати сигнал покажчиками повороту, такий сигнал забороняється подавати в цій ситуації, так як він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Також позивач вказувала, що її не було повідомлено інспектором про застосування до неї превентивних поліцейських заходів, а саме: технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чим було порушено порядок застосування превентивних поліцейських засобів. Крім того, в постанові про накладення адміністративного стягнення не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а відтак наданий відповідачем диск з відеозаписом є неналежним доказом по справі (а.с. 56-61).
Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання, витребувано документи, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а третій особі пояснення щодо позову.
Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, відеозаписи, надані сторонами, прийшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.п. 9.2 «б» ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
Згідно п. 9.4 ПДР України подавати сигнали покажчиками повороту належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менше як за 50-100 м.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається із позовної заяви та відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення , на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач не заперечувала, що перед поворотом праворуч з вул. Бетонної на вул. Гранітну в м. Кременчуці, не ввімкнула світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Крім того, сторонами не заперечується факт наявності на вул. Бетонній перед перехрестям з вул. Гранітною дорожнього знаку 2.3 «Головна дорога» з табличкою 7.8 «Напрямок головної дороги». Табличка 7.8 застосовується із знаками 2.1-2.3 для позначення напрямку головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок.
Таким чином, ОСОБА_1 як учасник дорожнього руху, що рухався на вказаній ділянці дороги, належним чином була обізнана про зміну напрямку головної дороги, а відтак була зобов`язана реагувати у відповідності до вимог п.п. «б» п. 9.2 ПДР України, тобто подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч.
Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що вона рухалась по головній дорозі, яка змінювала свій напрямок праворуч, а тому зобов`язана була вмикати попереджувальні сигнали про зміну напрямку у випадку, коли рухається прямо, оскільки позивачем неправильно тлумачаться норми, визначені ПДР. Суд зауважує, що, оскільки проїзд здійснювався не по прямій лінії, а передбачав здійснення певних маневрів із зміною напрямку руху, які згідно ПДР необхідно показувати світловими покажчиками відповідного напрямку, водій, проїжджаючи дану дорожню розв`язку мав декілька варіантів для подальшого руху, а саме: з`їзд ліворуч на вулицю Бетонну, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, водій зобов`язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим покажчиком повороту відповідного напрямку.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по справі №751/1238/17 (постанова від 23 січня 2019 року).
Посилання позивача на те, що відповідачем не було повідомлено про застосування превентивних поліцейських заходів, а саме здійснення відеозапису, як того вимагає ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», чим порушено порядок застосування превентивних поліцейських засобів, не можуть бути прийняті судом, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача про те, що в постанові про накладення адміністративного стягнення відповідачем не було зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 283 КУпАП. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить лише інформацію про фіксацію процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, та не містить інформації про здійснення відеофіксації самого правопорушення за допомогою технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.
Оскільки в постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, відеозапис з реєстратора, наданий відповідачем, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Інші доводи, викладені позивачем в позовній заяві та відповіді на відзив, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»).
На думку сумку, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 425 грн., суд виходить із наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , понесені стороною по справі, на професійну правничу допомогу.
Частиною першою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись Законом України «Про національну поліцію», ст. ст.283, 287-289, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 19, 72-78, 139, 241-246,255, 286, 293-295 КАС України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП лейтенанта поліції Обертаса Романа Юрійовича, третя особа: Батальйон патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Н.Д.Вінтоняк