Справа № 240/10564/19
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10564/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

06 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В 2019 році ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 03 квітня 2019 року інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом засідання №139 від 28 грудня 2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, а саме 03 квітня 2019 року відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що при зверненні із заявою про виплату одноразової грошової допомоги ним були подані усі необхідні документи, передбачені пунктом 11 Порядку №975. Однак, незважаючи на це, Міністерством оборони України безпідставно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з мотивів того, що встановлення інвалідності відбулось в 1991 році, коли не існувало правових норм щодо виплати одноразової грошової допомоги.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 03 квітня 2019 року інвалідності ІІ групи, внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №139 від 28 грудня 2018 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 03 квітня 2019 року у розмірі та порядку, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з прийняттям відповідного рішення та урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

В решті позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Cудом встановлено, що ОСОБА_1 з 31 серпня 1964 року проходив військову службу в збройних силах колишнього СРСР.

В період з 30 квітня 1986 року по 02 червня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно виписки з протоколу командира військової частини НОМЕР_1 №30 ОСОБА_2 по закінченню строку спеціальних зборів ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС для подальшого проходження служби вибув до військової частини НОМЕР_2 де проходив службу до 19 березня 1990 року та був звільнений за станом здоров`я.

Витягом з протоколу засідання 20 військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань від 29 січня 1991 року №89 встановлено, що позивачем отримано захворювання при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 21).

Довідкою МСЕК серії ВТЕ-7 №003393 від 13 березня 1991 року ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності з 21 січня 1991 року у зв`язку із захворюванням отриманим при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 25).

Довідкою серії ВТЕ-16 №097179 від 30 січня 1992 року позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням отриманим при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 26).

Довідкою серії МСЕ №160772 від 04 серпня 1997 року при повторному огляді ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково у зв`язку із захворюванням отриманим при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 28).

В подальшому, Житомирською обласною медико-соціальною комісією позивачу при повторному огляді встановлено ІІ групу інвалідності з 03 квітня 2019 року безтерміново, внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 33).

При цьому, позивач, як інвалід ІІІ групи, одноразову грошову допомогу, інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства, у зв`язку з встановленням йому вказаної групи інвалідності, не отримував.

У зв`язку із чим, в подальшому 14 травня 2019 року звернувся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 18).

Згідно витягу із Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12 липня 2019 року №90, затвердженого Міністром оборони України, ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи із посиланням на те, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 20).

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи таке рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 03 квітня 2019 року, при цьому враховуючи положення абзацу 3 пункту 3 Порядку №975 саме з цієї дати у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Тому вважає, що до цих правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло станом на 03 квітня 2019 року.

А тому дійшов висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, що на час встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи у 1991 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому вважає, що рішення Міністерства оборони України про відмову у призначені позивачу грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 12 липня 2019 року №90, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, щодо вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у її видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині у спосіб обраний позивачем. У зв`язку із чим, дійшов висновку про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги останній зазначає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці МСЕК про первинне встановлення інвалідності, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності. Водночас зауважуючи, що у разі, якщо зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

При цьому, позивач не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині зобов`язального характеру подав апеляційну скаргу, в якій просить в цій частині рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Ключовим правовим питанням у даній справі є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

Станом на первинне встановлення позивачу ІІІ групу інвалідності з 21 січня 1991 року у зв`язку із захворюванням, які отримані при виконанні обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить довідка серії ВТЕ-7 №003393 від 13 березня 1991 року, не існувало нормативно-правового акту, який передбачав би виплату одноразової грошової допомоги.

Норма про виплату одноразової грошової допомоги з`явилася вперше у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 04 квітня 2006 року № 3597-IV (набрав чинності 10 травня 2006 року), яким Закон було викладено у новій редакції.

Згодом до цього Закону неодноразово вносилися зміни. Проте, вони не зачіпали позивача, оскільки за одержанням одноразової грошової допомоги він не звертався і, відповідно, її не отримав.

В свою чергу, для отримання одноразової грошової допомоги позивач вперше звернувся після встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Згідно довідки МСЕК №546279 від 15 квітня 2019 року позивачу з 03 квітня 2019 року безтерміново, встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого при виконання обов`язків військової служби у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

Положеннями частини 8 та 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII (чинного на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок №975).

Так, згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку №975 зазначено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно абзацу 3 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, можливо дійти висновку, що з 03 квітня 2019 року у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Тому до цих правовідносин застосовується законодавство, що діяло станом на 03 квітня 2019 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі №806/2180/18.

Щодо тверджень відповідача, на яких наголошується у апеляційній скарзі, а саме щодо зміни групи інвалідності понад дворічний термін, суд не надає даним твердженням правової оцінки, адже такі не були підставою відмови у призначенні одноразової грошової допомоги в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, адже відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому рішення Міністерства оборони про відмову у призначені позивачу грошової допомоги, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 12 липня 2019 року №90, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо інших доводів відповідача, що на підставі положень статті 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України. При цьому, зауважуючи, що позивачем не додано відомостей (довідки) щодо недоотримання коштів згідно вказаного спеціального закону.

Судом апеляційної інстанції ухвалою від 06 лютого 2020 року витребувано в Управління соціального захисту населення Короловського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради та ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії доказів в підтвердження того, що позивачу по ІІ та ІІІ групі інвалідності дійсно не нараховувалися та не виплачувалися компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На виконання вимог ухвали суду, надійшли листи разом із доданими документами та довідкою Управління соціального захисту населення Короловського району Департаменту соціальної політики Житомирської міської ради вих. №73/07-02 від 14 лютого 2020 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 на призначення компенсаційних виплат відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно статті 45 зазначеного вище закону, по ІІ та ІІІ групі інвалідності управління не нараховувалась та виплачуватись не буде. За даною виплатою, згідно заяви ОСОБА_1 від 22 квітня 2019 року, він буде звертатись до Міністерства оборони України.

З вищезазначеного, можливо дійти висновку, що позивачу по ІІ та ІІІ групі інвалідності дійсно не нараховувалися та не виплачувалися компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Щодо доводів позивача, які стосуються позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання отриманого при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колегія суддів зазначає наступне.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами, що передбачено частиною 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на те, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у її видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.

В той же час, адміністративний суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити конкретні дії лише за умови, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Із урахування зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині у спосіб обраний позивачем.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, є зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 03 квітня 2019 року у розмірі та порядку, встановленому Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з прийняттям відповідного рішення та урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 березня 2020 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.