Справа № 200/12436/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року справа №200/12436/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Гаврищук Т.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року (повний текст складено в м. Слов`янську Донецької області) у справі № 200/12436/19-а (суддя в 1 інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в нарахуванні та виплаті щомісячних страхових виплат з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року та зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року із урахуванням компенсації, нарахованої відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. (арк.справи 4-8)

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 200/12436/19-а позовні вимоги задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року із урахуванням компенсації. (арк.справи 39-41)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. (арк.справи 76-80)

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання/перебування Донецька область, м.Бахмут, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Виплати за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року не нараховувалися та невиплачувалися у зв`язку з ненабуттям позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи.

Постановою від 15 серпня 2019 року № 0502/21145/21145/12 відповідачем продовжено виплати з 01 липня 2019 року.

Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, далі - Закон № 1105-XIV).

Частиною першою статті 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

За приписами частини п`ятої статті 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком […].

Враховуючи приписи наведених норм закону, суд дійшов висновку, що страхові виплати повинні виплачуватися щомісячно і проводитися позивачеві безстроково, оскільки позивач має зареєстрований страховий випадок та їй встановлено втрату професійної працездатності безстроково.

Статтею 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-IV встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У період з травня 2014 року по червень 2019 року позивач проживав за своїм місцем реєстрації на території, яка не контролюється органами державної влади, тобто не мав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Разом з тим він виявив бажання продовжувати отримувати страхові виплати на території України, на що має законне право.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1105-XIV без особливостей, що передбачені для внутрішньо переміщених осіб, а позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови в нарахуванні та виплаті щомісячних страхових виплат з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року - задоволенню.

Вирішуючи спір, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц, в якій зазначено, що постановами Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531, від 05 листопада 2014 року № 637 та від 07 листопада 2014 року № 595, а також постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення антитерористичної операції до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Ці підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

До жодного із законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

Відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (позивач належав до осіб, які не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади, тобто не мають статусу внутрішньо переміщених осіб), не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. Виплата заборгованості зі страхових виплат покладена на те відділення, де потерпілий зареєстрований як тимчасово переміщений при написанні заяви про виплату заборгованості. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною четвертою та сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV передбачено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці.

Відповідно до статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності не виплати соціальних виплат позивачу та належних, допустимих та достатніх доказів з цього приводу відповідачем суду не надано.

Як передбачено частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, відповідач, не виплативши соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2019 року із урахуванням компенсації.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 200/12436/19-а залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 200/12436/19-а залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

Т.Г.Гаврищук