Справа № 160/1195/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року Справа № 160/1195/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 10.08.2017 року по 31.07.2019 року у розмірі 44 633,47 грн.;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по пенсії за період з 10.08.2017 року по 31.07.2019 року у розмірі 44 633,47 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2019 у справі №160/2584/19, позивачу призначено пенсію за віком з 10.08.2017 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, з моменту призначення пенсії та по 31.07.2019 року відповідач не здійснював виплату пенсії, посилаючись на положення постанови КМУ від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 №365» та відсутність окремого порядку для виплати пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідач ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 06.02.2020 року; відзив на позовну заяву не надав.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
25 квітня 2019р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом було ухвалене рішення по справі № 160/2584/19. яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області у повному обсязі та зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з розрахуванням відповідного індивідуального коефіцієнта наступні періоди роботи ОСОБА_1 :
- на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля» на виробничій
практиці з 20.06.1989 року по 27.08.1989 року та з 30.07.1990 року по 29.09.1990 року;
- в Луганському шахтопрохідному управлінні з 30.10.1991 року по 02.10.1997 року;
- у 4-му гірничорятувальному загоні м. Луганська з 15.12.1997 року по 11.12.2000 року.
Також даним рішенням було зобов`язано відповідача призначити пенсію позивачеві з моменту подачі заяви про призначення пільгової пенсії, тобто з 10.08.2017 року.
Представником позивача було направлено відповідачеві запит щодо виконання вищевказаного рішення суду за період з 10.08.2017р. по 31.07.2019
Листом від 22 жовтня 2019 №1636/03-22/22 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що йому призначено пенсію за віком та зазначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відповідач зазначає, що за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 було нараховано пенсійні виплати на загальну суму 44 633,47 грн. Виплата вказаної суми буде проведена після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку.
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати нарахованої суми пенсії за вказаний період протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд зазначає, що відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості з виплати пенсії за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 в сумі 44 633,47 грн., а лише зазначається про підставу не виплати вказаної суми, у зв`язку з відсутністю постанови Кабінету Міністрів України, яка б регулювала порядок про соціальні виплати, які не виплачені за минулий період.
За положеннями статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Таким чином, право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Статтею 49 Закону України від 09.03.2005 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до норм Закону №1058 припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону №1058.
Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 року. Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом №1058, то суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з підстав, що не передбачені статтею 49 Закону №1058.
Посилання відповідача у на постанову Кабінету Міністрів України Кабміну від 08.06.2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є безпідставним, оскільки постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку - Законом №1058.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, яка відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є об`єктом захисту.
Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18).
Відповідно до ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, з системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яка виразилась у невиплаті нарахованої пенсії позивачу за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 року, є протиправною.
Водночас, приписами частини 2 статті 46 Закону №1058 визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Суд зазначає, що заборгованість з виплати пенсії за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 в не є спірним питанням у цій справі. Як зазначено відповідачем, суми пенсії за вказаний період обліковуються у відповідача, однак, не виплачуються з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335.
Суд вважає таку правову позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.
Постановою КМУ від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови КМУ від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».
Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 02.03.1999 №2-рп-99 висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Згідно п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону №1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.
Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для не виплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 р.
Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 10.08.2017 по 31.07.2019 в у сумі 44 633,47 грн.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не доведено правомірності своїх дій щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу.
Відтак, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 241 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо не виплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 10.08.2017 року по 31.07.2019 року у розмірі 44 633,47 грн.
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області виплатити позивачу заборгованість по пенсії за період з 10.08.2017 року по 31.07.2019 року у розмірі 44 633,47 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 10.03.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.