Справа № 425/350/20
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2020 року Провадження №2-а/425/50/20

Справа№425/350/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником позивача - адвокатом Жердєвим Сергієм Миколайовичем, до поліцейського роти № 1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції, ОСОБА_2 Дмитра Володимировича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Жердєв Сергій ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського роти № 1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Гончарова Дмитра Володимировича, яким просив скасувати постанову серія ЕАК № 1988204 від 17 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В силу положень частини 3 статті 268 та частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що 17 січня 2020 року відповідач виніс незаконну постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку із порушенням ним пункту 16.6. Правил дорожнього руху. Зокрема через те, що здійснення правопорушення не підтверджено будь-якими фактичними даними та те, що відповідач розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу та позбавив його права та можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, що є порушенням процедури її розгляду. Тому постанова, підлягає скасуванню.

Представник позивача також звертав увагу суду на те, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, так як належним доказом правопорушення, на його думку є відеофіксація або показання свідків маневру автомобіля, який можна ідентифікувати, але наданий відповідачем диск з відеофайлами не містить інформації з якої можливо було б встановити, що автомобіль, який зафіксовано на відеозаписі та який проїжджав перехрестя вулиць Гвардійський-Космонавтів в місті Сєвєродонецьку 17 січня 2020 року, належить саме позивачу.

Позиція відповідача. Відповідач надав в якості доказу диск з аудіо-відеозаписом, яким на його думку, зафіксовано і адміністративне правопорушення, і дотримання процедури розгляду справи. Проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що сторони спору доводили свої вимоги та заперечення тільки письмовими та електронними доказами, які є в матеріалах справи, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також в їх сукупності, встановив наступні обставини:

Сімнадцятого січня 2020 року, ОСОБА_4 , під час несення служби з нагляду за дотриманням учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, перебуваючи в статусі інспектора поліції Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, тобто під час безпосереднього виконання своїх службових обов`язків, по проспекту Хіміків у місті Свєродонецьк, зупинив транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , автомобіль марки "audi", модель "А6", номерний знак: НОМЕР_1 (а.с.4 і 29 - копії постанови, а.с.1-3 позов, а.с.30 - диск: файл ).

Назвавши свою посаду та представившись, поліцейський повідомив про те, що ОСОБА_5 порушив пункт 16.6. Правил дорожнього руху, оскільки повертаючи ліворуч на перехресті вулиць проспект Гвардійський та проспект Космонавтів, він не надав дорогу транспортним засобам, які рухались на зелений сигнал світлофору прямо. На що ОСОБА_5 , коли зрозумів, що мова іде про його рух на проспекті Гвардійському повідомив, що там нікого не було (а.с.30 - диск: файл та файл ).

Після цього, відповідач попросив у Бориса Григоровича пред`явити документи. Надаючи на вимогу поліцейського документи, ОСОБА_5 попросив надати йому докази вчиненого ним правопорушення, однак йому було повідомлено, що докази будуть надані при розгляді справи, що і було зроблено після того, як відповідач повідомив ОСОБА_6 про початок розгляду справи, оголосив яка справа розглядається, та роз`яснив йому права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд хоче також окремо відзначити, що на запитання поліцейського щодо обізнаності про свої права, ОСОБА_5 сказав, що права йому зрозумілі (а.с.30 - диск: файл та файл ).

За цим, поліцейськиий пред`явив Борису Григоровичу відеозапис події, стверджуючи, що це є запис з камери відеореєстратора, а тому доказом вчинення ним порушення правил дорожнього руху, тобто адміністративного правопорушення (а.с. 30 - диск: файл , та файли 2020_0117_151606_1 і 2020_0117_151904_1).

Ознайомившись із цими записами, ОСОБА_5 вказав, що не погоджується із тим, що водієм транспортного засобу зафіксованого на відеозаписі, який повертав ліворуч перед транспортним засобом прямуючим прямо, був саме він, бо невидно номеру його машини і що то був саме його автомобіль. Але на запитання поліцейського чи то він повернув на ОСОБА_7 Космонавтів, ОСОБА_5 сказав, що повернув. І після того, як відповідач запитав позивача чи будуть в нього ще заяви або клопотання, а той нічого не заявив, поліцейський прийняв рішення про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. Після цього відповідач виніс постанову, яку ОСОБА_5 на місці не отримував (а.с. 1-3, 4, 30 диск: файл і файл ).

Але вважаючи, що відповідач не надав докази правопорушення та незаконно розглянув справу на місці зупинки, позбавив можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, порушив вимоги процедури розгляду справи, ОСОБА_5 оскаржив вказану постанову до Рубіжанського міського суду Луганської області (а.с.1-3).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини, в межах яких виник спір, у якому позивач як учасник дорожнього руху не погодився із рішенням суб`єкта владних повноважень в особі інспектора патрульної поліції, відповідача, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосував наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

1. Аргументи позивача, які стосуються порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в частині розгляду справи на місці, суд вважає серйозними і такими, що заслуговують на окрему увагу суду, оцінюючи які, суд виходить з такого.

Рішенням від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, Конституційний Суд України вирішив, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте визначальним у цьому рішенні, про що зазначено у ньому самому є те, що офіційне тлумачення частини 1 статті 276 КУпАП надано в аспекті порушеного у конституційному поданні питання.

А воно, згідно змісту конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке наведено у пункті 1 цього ж рішення, полягало у тому чи дозволяє частина 1 статті 276 КУпАП здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення одразу після складення протоколу про таке правопорушення.

Варто додати, що на той час стаття 258 КУпАП не передбачала, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП або ж іншими словами адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, міг не складатись.

І тому, про що зазначив Конституційний Суд України у пункті 2.2. свого рішення, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належало до різних стадій адміністративного провадження.

Але при цьому, у пункті 2.3. того ж рішення, Конституційний Суд України аналізуючи положення статті 258 КУпАП вказав на існування так званого „скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України, стаття 258 КУпАП була змінена законодавцем, і на момент події, тобто станом на 17 січня 2020 року, вона прямо передбачала у частині 2, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

А згідно з положеннями частини 1 статті 222 КУпАП, саме до компетенції Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 КУпАП.

Отже, законодавець змінив статтю 258 КУпАП таким чином, що розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП, за загальним правилом, тепер відбувається у так званому „скороченому провадженні, тобто на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу.

І хоча частина 5 статті 258 КУпАП передбачає, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол, на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху це правило не поширюється.

Таким чином, положення частини 1 статті 276 КУпАП, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, але у зв`язку із зміною законодавства, відповідачем були застосовані правильно, а підстави погодитись із тим, що відповідач не міг розглянути справу позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення, при дотриманні процедури розгляду справи не має.

2. Аргументи позивача про те, що були інші порушення процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення є, і суд оцінюючи їх, виходить з такого.

Позивач вказував на те, що відповідач позбавив його можливості використати у повному обсязі свої права. Але надані суду докази, у вигляді аудіо - відео запису події (а.с.30 - диск: файли та файл ) підтверджують, що відповідач не позбавляв позивача можливості скористатись будь-якими своїми правами, а процедура розгляду справи, передбачена статтею 279 КУпАП була дотримана повністю.

Сам позивач, так і не зазначив у чому саме була порушена процедура розгляду справи і яким чином відповідач позбавив його можливості скористатись своїми правами.

А наданий суду доказ (а.с.30 - диск: файли та файл ) підтверджує, що відповідач представився позивачу, оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив позивачу його права, передбачені Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, заслухав позивача та його клопотання про надання доказів, надав докази і дослідив їх разом з позивачем, також узяв до уваги його пояснення. Оголосити ж протокол, відповідач не міг, оскільки він не складався.

Питання, передбачені статтею 268 КУпАП, з тих, які були дотичними до цієї справи відповідач також вирішив, оскільки: розгляд справи належав до його компетенції; протокол чи інші матеріали не складались, а тому їх перевірка не могла бути здійснена; справа розглядалась на місці, тому викликів здйснювати необхідності не було; у додаткових матеріалах потреби не було; клопотання, яке заявив позивач було розглянуто і задоволено.

При цому суд відзначає, що КУпАП не вимагає від відповідача здійснити оформлення якого-небудь документа на підтвердження виконання ним положень статті 268 КУпАП.

3. Щодо правомірності самого рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржує позивач.

У справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на письмові та електронні докази, які є в матеріалах справи, суд вважає доведеним факт того, що відповідачем при прийнятті постанови (серія ЕАК №1988204), якою ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень, умови, що передбачені частиною 2 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України, були дотримані у повному обсязі.

Зокрема, оскільки відповідач: прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2-10 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 2 статті 122, пунктом п`ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані (зокрема, для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності); обґрунтовано (оскільки, відповідач урахував усі обставини, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 та прийняв постанову за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП); неупереджено, добросовісно та розсудливо (оскільки, відповідач не виявив упередженого ставлення до позивача, вчинив усі процесуальні дії та розсудливо поставився як до пояснень позивача так і заявлених ним клопотань); своєчасно (оскільки, розглянув справу та прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, у передбачені законом строки); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації (будь-яких проявів упередженого ставлення до позивача не допущено); з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_6 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова (оскільки відповідач застосував адекватне і розумне стягнення); з врахуванням права ОСОБА_6 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Також суд враховує, що жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем процедури розгляду справи та прийняття постанови, позивачем не надано і не доведено.

Оцінюючи доводи представника позивача про відсутність доказів вчинення позивачем адміністративнго правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, тобто відсутності доказів наявності в діях позивача складу цього правопорушення, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть є адміністративним правопорушенням.

Наведені положення підлягають застосуванню у їх взаємозв`язку із положеннями "регульовані перехрестя" пункту 16.6. Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, за якими: повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Отже, якщо водій нерейкового транспортного засобу знаходячись на регульованому перехресті, при зеленому сигналі основного світлофору, збирається повернути ліворуч, то повертаючи, він зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

А якщо водій порушить це правило, наприклад, якщо не дасть дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо, така дія вважається порушенням правил проїзду перехресть, а тому й адміністративним правопорушенням.

З огляду на зміст оскаржуваної постанови та наданого суду доказу у вигляді аудіо, відеозапису події, яка відбулась (запис з обох технічних засобів - відеореєстратор, закріплений на службовому автомобілі та пояснення позивача, зафіксовані на відеокамери, закріплені на форменному одязі поліцейських), суд не має будь-яких обгрунтованих сумнівів у тому, що 17 січня 2020 року, ОСОБА_1 знаходячись у місті Сєвєродонецьку, на регульованому перехресті проспектів Гвардійський та Космонавтів, керуючи автомобілем марки "audi", модель "А6", номерний знак: НОМЕР_1 , при повороті ліворуч (з проспекту Гвардійського на Космонавтів) на зелений сигнал основного світлофору, не дав дорогу іншим транспортним засобам, що рухались у зустрічному напрямку прямо (зокрема, троллейбусу та автомобілю, які вже почали рух прямо по проспекту Гвардійському, на зелене світло).

Тобто суд погоджується із тим, що в діях ОСОБА_6 дійсно був склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП.

Так, суд погоджується із аргументами позивача і його представника у тій частині, що відеореєстратор з двома зафіксованими і наданими суду файлами (а.с.30 диск: файли 2020_0117_151606_1 і 2020_0117_151904_1) не містять зафіксованого номеру автомобіля марки "audi", модель "А6" того ж кольору, що і у позивача, коли водій цього автомобіля повернув ліворуч з проспекту Гвардійського на проспект Космонавтів.

Але з огляду на те, що запис відбувався безперервно, і позивач надав поліцейському пояснення, про яке піде мова далі, сукупність цих доказів, на думку суду, підтверджують, що відповідач зупинив водія саме того автомобіля, який і повернув ліворуч з проспекту Гвардійського на проспект Космонавтів (з порушенням правила проїзду перехресть), а потім зупинився за вимогою поліцейських на проспекті Хіміків, повернувши з проспекту Космонавтів. І яким виявився позивач.

Оскільки, хоча автомобіль зник з "поля зору" відеореєстратора після повороту ліворуч з проспекту Гвардійського на проспект Космонавтів (на що вказує прежставник позивача), це тривало до 10 секунд, а інших автомобілів марки "audi", модель "А6", того ж кольору, що і у позивача, на цьому проспекті не було коли до автомобіля під`їхав відповідач. До того ж, що зафіксовано на відеозапису відеореєстратора, коли поліцейський автомобіль повернув на проспект Космонавтів, було чітко видно всю автомобільну дорогу далеко уперед і ознак того, що автомобіль (яким виявився автомобіль позивача) опинився на цій дорозі виїхавши з іншого напрямку, немає. Сам позивач не дав суду ніяких доказів того, що він перед своєю зупинкою чи до того як потрапив у "поле зору" відеореєстратора поліцейських з зафіксованим номером, рухався з іншого напрямку.

Тому суд не може погодитись із тим, що має місце обгрунтований сумнів у тому, що на відеозаписах зафіксовано рух саме позивача і саме на його автомобілі. Суд переконаний у тому, що то був саме він.

До того ж, сам позивач, під час дослідження відеозапису з відповідачем надав йому пояснення з яких вбачається, що він дійсно їхав на своєму автомобілі (на якому його зупинили: марка "audi", модель "А6", номерний знак: НОМЕР_1 ) саме по проспекту Гвардійському та повернув з нього на проспект Космонавтів (а.с. 30 диск: файл і файл , спілкування відповідача з поліцейським, спілкування позивача з відповідачем під час дослідження доказу).

При цьому суд відзначає, що він приймає ці пояснення позивача як доказ, і що також правильно зробив відповідач, оскільки в силу положень частини 1 статті 251 КУпАП пояснення особи, яка притягається до адміністративнї відповідальності є самостійним джерелом доказів. І ці пояснення він надав після того, як йому було роз`яснено право "мовчання", тобто право не давати будь-які показання проти себе.

Що стосується доводів представника позивача про те, що відеозаписи з відеокамер поліцейських, розміщених на їх одязі, не були пред`явлені позивачу, то суд із цим погоджується, але констатує, що факт порушення ними і не фіксувався. Вони були надані суду у якості доказів дотримання відповідачем процедури розгляду справи та отриманих від позивача пояснень, і саме у таких межах суд їх прийняв та застосував.

Що стосується аргументів представника позивача про необхідність застосування правових позицій (висновків) Верховного Суду щодо застосування у цій справі у якості доказів тільки відеофіксації або показань свідків (справи: №760/3696/16-а та №216/5226/16-а), то тут суд звертає увагу на неможливість їхнього застосування, оскільки такі висновки були зроблені виключно щодо того, якими доказами може підтверджуватись факт порушення водіями дозволеного метражу зупинки чи стоянки транспортного засобу від краю перехрестя чи від виїзду з прилеглої території. Тобто таки висновки є незастосовними у цій справі.

Таким чином, зважаючи на все вище викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , поданий адвокатом Жердєвим Сергієм Миколайовичем, до поліцейського роти № 1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Гончарова Дмитра Володимировича, про скасування постанови (серія ЕАК № 1988204 від 17 січня 2020 року) про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - залишити без задоволення, а постанову (серія ЕАК № 1988204 від 17 січня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень) залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя Д.С. Коваленко