Справа № 260/92/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/92/19 пров. № 857/12879/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Сінгур В.В., Васильєв А.А.;

від відповідача і третьої особи - Токар М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2019р. в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Ужгородський Турбогаз» до Головного управління ДФС у Закарпатській обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління ДПС у Закарпатській обл., про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, збільшення сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість, земельного податку, податку на доходи фізичних осіб, а також пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (судді суду І інстанції: Іванчулинець Д.В., Скраль Т.В., Гаврилко С.Є., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 15 хв. 04.10.2019р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 21.10.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

24.01.2019р. Публічне акціонерне товариство «Ужгородський Турбогаз», який у подальшому змінив назву на Акціонерне товариство «Ужгородський Турбогаз» (надалі позивач, платник податків, суб`єкт господарювання, /АТ/ «Ужгородський Турбогаз») звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Закарпатській обл. (надалі відповідач, податковий орган, ГУ ДФС у Закарпатській обл.) наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. - в частині зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток підприємств в розмірі 142363625 грн. за 2015 рік, 971187 грн. за 2016 рік;

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість /ПДВ/ на суму 146820 грн. за податковим зобов`язанням та 36705 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкові повідомлення-рішення № 007831401 від 26.10.2018р. про збільшення грошових зобов`язань по земельному податку - повністю;

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. про нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності /ЗЕД/ - повністю;

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ та пені повністю;

а також стягнути на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Т.1, а.с.5-18, Т.4, а.с.83-158).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2019р. заявлений позов задоволено частково; визнані протиправними та скасовані наступні рішення ГУ ДФС у Закарпатській обл.:

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. - в частині зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток підприємств в розмірі 125123429 грн. 77 коп.;

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. про нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 420940407 грн. 20 коп. - повністю;

податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на суму 85254 грн. 95 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Закарпатській обл. судовий збір в розмірі 11526 грн. (Т.4, а.с.177-193).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДФС у Закарпатській обл., який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити (Т.4, а.с.196-206).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки встановлено формування позивачем в грудні 2016 року резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у розмірі 755442 грн. (Кт 381 «Резерв сумнівних боргів»), що відображено підприємством у формі 2 «Звіт про фінансові результати» за 2016 рік у складі інших витрат операційної діяльності (Рядок 2180) відповідно до п.10 П(С)БО № 10 «Дебіторська заборгованість», затв. наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999р.

В другому кварталі 2017 року підприємством списано дебіторську заборгованість в розмірі 404951 грн. і станом на 30.09.2017р. по бухгалтерському рахунку 381 обліковується сальдо Кт в розмірі 350491 грн.

Відповідно до приписів пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.139.2.1, 139.2.2 п.139.2 ст.139 ПК України в періоді формування резерву сумнівних боргів фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на формування резерву сумнівних боргів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, а в періоді використання резерву сумнівних боргів фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України.

В порушення наведеного позивачем не відображено:

у періоді формування резерву сумнівних боргів за 2016 рік у Рядку 2.1.2 «Сума витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та резервів, визначених п.п.139.2-139.3 ст.139 ПК України) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України) суму сформованого резерву в розмірі 755442 грн.

в періоді використання резерву сумнівних боргів ІІ квартал 2017 року у Рядку 2.2.2 «Сума коригування (зменшення) резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, та резервів, визначених п.п.139.2-139.3 ст.139 ПК України), на яку збільшився фінансовий результат до оподаткування відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пп.139.1.2 п.139.1 ст.139 ПК України) суму списаної дебіторської заборгованості в розмірі 404951 грн.

В частині нарахування позивачу пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД наголошує на тому, що підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати /ТПП/ країни про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

В ході перевірки Управління СБ України у Закарпатській обл. надано копію вилученого сертифікату № 7013 від 23.11.2016р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданого ТПП України, яким засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройного конфлікту на Сході України (дата настання - 14.04.2014р.). Між тим, юридична адреса та фактичне місцезнаходження АТ «Ужгородський Турбогаз», його виробничі потужності, уповноважений банк не знаходяться в зоні АТО, шлях товару не проходить через зону бойових дій. Обставиною непереборної сили вважається не само по собі проведення АТО загалом, а конкретні випадки настання окремих форс-мажорних обставин, які перешкодили виконанню тих чи інших дій окремим суб`єктом господарювання. Навіть сам факт перебування суб`єкта господарювання на території проведення АТО не можна вважати форс-мажорними обставинами.

Обставини форс-мажору (непереборної сили) можуть бути основою для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності лише у випадку, якщо такі обставини безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань і створили об`єктивну неможливість їх виконання.

На думку апелянта, спірному сертифікату слід надати оцінку як доказу відповідно до ст.ст.73-75 КАС України на предмет належності та допустимості. Зокрема, такий сертифікат не є належним та допустимим доказом, оскільки суперечить чинному законодавству країни та фактичним обставинам справи.

Зокрема, проведення АТО жодним чином не впливає на можливість позивача виконати свої зобов`язання по контракту № 117-03-12F від 21.03.2012р.; у матеріалах справи немає довідок щодо неможливості контрагента виконати прийняті на себе зобов`язання; в спірному сертифікаті зазначено завідомо недостовірну інформацію про неможливість виконання позивачем своїх зобов`язань та отримання продукції виробничо-технічного призначення; спірний сертифікат ґрунтується на листі Науково-технічного центру експорту та імпорту № 78 від 19.09.2016р., однак видане останньому свідоцтво про отримання повноважень на здійснення діяльності щодо попередньої ідентифікації товарів в галузі державного експортного контролю призупинено з 21.10.2015р.

Окрім цього, перевіркою встановлені факти несплати (неперерахування) до або під час виплати заробітної плати працівникам до бюджету ПДФО на загальну суму 135155 грн. 34 коп., в тому числі: в лютому 2016 року - в сумі 11923 грн. 06 коп., в квітні 2016 року - в сумі 40600 грн. 06 коп., в травні 2016 року - в сумі 46859 грн. 43 коп., та в червні 2016 року - в сумі 35772 грн. 79 коп.

За результатами розгляду матеріалів перевірки апелянтом сформоване та вручено позивачу податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. про визначення грошового зобов`язання з ПДФО за штрафною санкцією у розмірі 85254 грн. 95 коп. та пені в сумі 352 грн. 36 коп.

Правильність застосування при цьому вимог ст.127 ПК України стверджується тим, що вказаною нормою встановлюється санкція як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених ст.127 ПК України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень (ненарахування, неутримання та/або несплата податків) протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Позивачем АТ «Ужгородський Турбогаз» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.4, а.с.231-235).

Ухвалою апеляційного суду від 11.02.2020р. залучено до участі до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ ДПС у Закарпатській обл. (Т.5, а.с.5-9).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача і третьої особи на підтримання поданої скарги, заперечення представників позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вирішуючи наведений спір, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, при цьому податковим органом помилково та безпідставно:

зменшено суму від`ємного значення податку на прибуток підприємств в розмірі 125123429 грн. 77 коп.;

нараховано пеню за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 420940407 грн. 20 коп.;

збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на суму 85254 грн. 95 коп.

Стосовно решти визначень грошових зобов`язань, які були предметом оскарження зі сторони позивача, суд дійшов до висновку про їхню правильність та обґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, в поданій ГУ ДФС у Закарпатській обл. апеляційній скарзі вказано на оскарження рішення суду в частині задоволених позовних вимог і на спростування висновків суду в цій частині апелянтом наведено свої доводи і міркування, що в цілому складає предмет дослідження суду апеляційної інстанції.

При цьому, доводи апелянта побудовані на переоцінці наявних доказів і усуненні помилок застосування норм матеріального права судом першої інстанції; будь-яких нових доказів до матеріалів справи апелянтом не представлено.

Колегія суддів вважає, що сформовані судом першої інстанції висновки правильними, оскільки такі ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом 15.01.2018р.-26.09.2018р. (із врахування строків перенесення перевірки через знищення первинних документів, облікових регістрів) відповідачем ГУ ДФС у Закарпатській обл. проведена документальна планова виїзна перевірка ПАТ «Ужгородський Турбогаз» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 30.09.2017р., валютного законодавства за період з 01.01.2014р. по 30.09.2017р., єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 30.09.2017р., за результатами якої складено Акт перевірки № 1058/07-16-14-01/00153608 від 08.10.2018р. (Т.1, а.с.19-122).

Вказаним Актом встановлено наступні порушення вимог законодавства:

вимог п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 ст.134, пп.139.2.1, 139.2.2 п.139.2 ст.139, пп.140.4.2 п.140.4 ст.140 та п.3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, п.п.5, 7, 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», ст.ст.1, 2, п.2 ст.3, п.п.3 і 7 ст.8, п.п.7 і 8 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», в наслідок чого зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток в розмірі 142934490 грн., в т.ч.:

за 2015 рік-зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування на суму 142363625 грн.;

за 2016 рік - зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування на суму 971187 грн.;

за 9 місяців 2017 року -збільшено від`ємне значення об`єкту оподаткування на суму 400322 грн.;

вимог пп.49.18.2.п.49.18.ст.49 ПК України в частині неподання податкової звітності з податку на прибуток підприємств за І-й кв.2017 року;

вимог п.185.1 ст.185, п.186.3 ст.186, п.п.187.1, 187.8 ст.187, п.198.1, пп.«г» п.198.5, п.198.6 ст.198, п.188.1 ст.188, п.п.201.7, 201.10 ст.201, п.208.2 ст.208 ПК України, внаслідок чого донараховано податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 8459965 грн.;

вимог п.201.10 ст.201 ПК України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригувань на загальну суму ПДВ 244417 грн.;

вимог п.201.10 ст.201 ПК України в частині відсутності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних станом на 26.09.2018р. (дата закінчення терміну перевірки) на загальну суму ПДВ 7709 грн. 62 коп.;

вимог п.103.10 ст.103, пп.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України за наслідками перевірки оподатковано доходи нерезидента - фірми Eges Elektrik ve elektronik gereeler sanayi ve ticaret anonym sirketi із джерелом їх походження з України за 2015 рік в розмірі 110115 грн.;

вимог ст.271, п.286.2 ст.286, ст.289 ПК України, в результаті чого нараховано земельний податок по земельній ділянці, розташованій на території Коритнянської сільради Ужгородського району Закарпатської обл. за 9 місяців 2017 року на суму 41171 грн. 40 коп.;

вимог ст.2 Закону України № 185/94-ВР від 23.09.1994р. «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»;

вимог ст.9 Указу Президента України № 319/94 від 18.06.1994р. «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами», а саме: неподання декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01.04.2017р.;

вимог п.2.3 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004р.;

вимог пп.168.1.2, 168.1.4 п.168.1 ст.168 ПК України, внаслідок чого встановлено несвоєчасну сплату ПДФО в загальній сумі 135155 грн. 34 коп., в тому числі: в лютому 2016 року в сумі 11923 грн. 06 коп., в квітні 2016 року в сумі 40600 грн. 06 коп., в травні 2016 року в сумі 46859 грн. 43 коп., в червні 2016 року в сумі 35772 грн. 79 коп.;

вимог п.176.2 «б» ст.176 ПК України в частині подачі з недостовірними відомостями Податкового розрахунку сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (ф.1 ДФ) за III квартал 2015 року, за 2016 рік, І, ІІ та ІII квартали 2017 року.

На підставі наведеного Акту перевірки відповідачем прийняті 26.10.2018р. наступні податкові повідомлення-рішення від 26.10.2018 року:

№ про зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток у розмірі 142363625 грн. за 2015 pік, 971187 грн. за 2016 рік та збільшено на 400322 грн. за три квартали 2017 pоку (Т.1, а.с.136-137);

№ про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 110115 грн. податкових зобов`язань та 27528 грн. 75 коп. за штрафними санкціями;

№ про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 226009 грн., з яких 180807 грн. за податковим зобов`язанням та 45202 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.138-139);

№ про збільшення суми грошового зобов`язання по земельному податку з юридичних осіб на загальну суму 51464 грн. 25 коп., з яких 41171 грн. 40 коп. за податковим зобов`язанням та 10292 грн. 85 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (Т.1, а.с.140-141);

№ про нарахування пені за порушення строків розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 420940407 грн. 20 коп. (Т.1, а.с.142-143);

№ про збільшення суми грошового зобов`язання з ПДФО на загальну суму 85607 грн. 31 коп., з яких 85254 грн. 95 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями та 352 грн. 36 коп. пені (Т.1, а.с.144).

За результатами процедури апеляційного оскарження збільшення сум грошових зобов`язань скарга позивача була задоволена частково, а рішенням ДФС України № 1123/6/99-99-11-04-02-25 від 10.01.2019р. скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р.; інші спірні податкові повідомлення-рішення залишені без змін (Т.1, а.с.145-156, 157-171).

Із змісту доводів апеляційної скарги слідує, що апелянтом не наведено будь-яких спростувань висновків суду, а всі заявлені ним мотиви зводяться до констатації висновків акту перевірки та рішень податкового органу за результатами розгляду скарги АТ «Ужгородський Турбогаз».

В частині правильності оскаржених апелянтом ГУ ДФС у Закарпатській обл. висновків рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує наступне.

В основу рішення суду щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. в частині зменшення суми від`ємного значення податку на прибуток підприємств в розмірі 125123429 грн. 77 коп. покладено наступні обставини:

а) помилковість збільшення валових доходів позивача на суму 12180166 грн., що становить вартість повернутих позивачем товарів на користь ПП «Айлант-Бор»;

б) підтвердження факту придбання товарів у ТзОВ «Траст Девелопмент Фінанс» згідно договору поставки № 30-07/15 від 20.07.2015р. на суму 14616198 грн.;

в) отримання позивачем протягом 2015-2016 років відшкодування єдиного соціального внеску в сумі 327098 грн. 81 коп.;

г) правильність формування витрат минулих періодів, які підлягали відображенню у складі фінансової звітності за попередні періоди, на суму 99685130 грн.

Разом з тим, висновки щодо правильності відображення у періоду формування резерву сумнівних боргів за 2016 рік та в періоді використання цього резерву в ІІ кварталі 2017 року, на підставі яких податковим органом збільшено різниці, на які збільшується фінансовий результат за 2016 рік в сумі 755442 грн. та збільшено різниці, на які зменшується фінансовий результат за ІІ квартал 2017 року на 404951 грн., не оспорювалися позивачем і не покладалися судом в основу часткового скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.10.2018р.

Окрім цього, за висновками Акту перевірки вказане порушення не вплинуло на сплату інших податків та зборів.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача і третьої особи вказав на значний обсяг апеляційних доводів, через що в поданій апеляційній скарзі не наведено таких в повному обсязі.

Між тим, така позиція апелянта суперечить приписам п.6 ч.2 ст.296 КАС України, згідно яких в апеляційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подала скаргу, із зазначенням того, в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.

За наведених умов, при відсутності доповнень до поданої скарги згідно вимог ст.303 КАС України, колегія суддів не убачає підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи не встановлено неправильного застосування норм права.

Окрім цього, між позивачем та фірмою-нерезидентом Logistic Solution International LTD укладено договір № 117-03-12F від 21.03.2012р., предметом якого була поставка обладнання виробничо-технічного призначення, визначеного специфікацією (Т.3, а.с.63-73).

До вказаного договору його сторонами укладені додаткові угоди та відповідні специфікації (Т.3, а.с.74-98).

На виконання умов цього договору позивач перерахував на банківський рахунок нерезидента грошові кошти на загальну суму 17472200 доларів США, що стверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень в іноземній валюті № 011 від 23.03.2012р., № 012 від 26.03.2012р. та № 013 від 27.03.2012р. (Т.3, а.с.99-101).

Відповідачем у ході проведення перевірки встановлено наявність на 01.01.2014р. дебіторської заборгованості по розрахунках із іноземним постачальником Logistic Solution International LTD в сумі 17472200 доларів США. Вказана заборгованість виникла у зв`язку з тим, що іноземним контрагентом не здійснено поставку визначеного договором обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; цей Закон втратив чинність з 07.02.2019р. згідно із Законом України № 2473-VIII від 21.06.2018р. «Про валюту і валютні операції») імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Як передбачено ч.1 ст.4 вказаного Закону, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Позивачем отримані висновки Міністерства економічного розвитку і торгівлі щодо продовження строків розрахунків за імпортною зовнішньоекономічною операцією за договором № 117-03-12F від 21.03.2012р., а саме № 531 від 24.09.2012р., № 814 від 24.05.2013р., № 567 від 29.07.2014р. та № 434 від 14.05.2015р. (Т.3, а.с.102-109).

У наступних періодах відсутність порушення законодавства щодо проведення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності позивач обґрунтовує наявністю форс-мажорних обставин, які підтверджені сертифікатом № 7013 від 23.11.2016р., виданого ТПП України (Т.3, а.с.110).

Як випливає із протоколу обшуку від 04.05.2018р. (Т.3, а.с.116), оригінал вказаного сертифікату про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) був вилучений у позивача в ході проведення обшуку слідчим Служби безпеки України.

Під час проведення перевірки копія вказаного сертифікату була надана відповідачу Управлінням СБ України у Закарпатській обл. згідно листа від 24.09.2018р., про що зроблено відповідне застереження в самому акті перевірки (Т.1, а.с.111).

Із аналізу змісту сертифіката № 7013 від 23.11.2016р. випливає, що на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затв. рішенням Президії ТПП України № 44(5) від 18.12.2014р., ТПП України засвідчила настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: збройний конфлікт на Сході України ПАТ «Ужгородський Турбогаз» щодо зобов`язань отримати продукцію виробничо-технічного призначення в термін до 15.11.2016р. відповідно до п.1.1 договору № 117-03-12F від 21.03.2012р. При цьому, засвідчення форс-мажорних обставин здійснено відповідно до Указу Президента України № 405/2014 від 14.04.2014р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»; Угоди про Асоціацію між Україною та Європейським Союзом (ратифікована законом № 1678-VII від 16.09.2014р.); Кодексу поведінки на експорт озброєнь Ради Європейського Союзу - EUROPEAN UNION CODE OF CONDUCT ON ARMS EXPORT № 8675/2/98 від 05.06.1998р.; листа Науково-технічного центру експорту та імпорту № 78 від 19.09.2016р. про можливість використання продукції виробничо-технічного призначення за договором № 117-03-12F від 21.03.2012р. та специфікацій №№ 1 та 2 до цього договору для розроблення, виробництва, використання товарів військового призначення та (або) ядерних вибухових пристроїв; копії свідоцтва № 033-03/2016 про отримання повноважень на здійснення діяльності щодо попередньої ідентифікації товарів у галузі державного експортного контролю, виданого Державною службою експортного контролю України ТзОВ «НТЦ «Експорту та імпорту, спеціальних технологій, техніки та матеріалів» від 01.03.2013р.; Закону України № 549-IV від 20.02.2003р. «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення подвійного використання»; додатку 3 до Порядку, затв. постановою КМ України № 86 від 28.01.2004р. «Про затвердження порядку здійснення державного контролю за міжнародними передачами товарів подвійного використання»; листа компанії Logistic Solution International LTD від 21.08.2016р. про дію вимог EUROPEAN UNION CODE OF CONDUCT ON ARMS EXPORT № 8675/2/98 від 05.06.1998р. в частині недопущення експорту, який буде провокувати або затягувати збройний конфлікт або загострювати існуючу напруженість або конфліктів в країні кінцевого призначення (критерій III Кодексу поведінки на експорт зброї); інформації Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, що збройний конфлікт в Україні на сході країни - територія Донецької та Луганської областей, на дату засвідчення триває; п.6.5 Регламенту засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) про відповідальність заявника щодо достовірності викладених фактів та наданих документів.

Підставність врахування такого висновку ТПП для засвідчення наявності форс-мажорних обставин стверджується нормами чинного законодавства.

Зокрема, приписами абз.3 ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено компетенцію Торгово-промислової палати України засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14-1 цього Закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Пунктом 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затв. наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 201 від 06.09.2001р., встановлено, що однією із умов, які повинні буди передбачені у зовнішньоекономічному договорі (контракті) є умови про форс-мажорні обставини. При цьому визначено, що строк дії форс-мажорних обставин підтверджується торгово-промисловою палатою відповідної країни.

Відповідно до п.8.1 договору № 117-03-12F від 21.03.2012р., укладеного між позивачем та фірмою Logistic Solution International LTD, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань по цьому договору, якщо воно стало наслідком природних явищ, дії зовнішніх факторів та інших обставин непереборної сили, на час дії цих обставин, якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є довідки, видані торгово-промисловою палатою відповідної країни або іншим компетентним державним органом.

Згідно з ч.ч.6 та 7 ст.6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Аналіз вказаних правових норм випливає, що органом, уповноваженим засвідчувати наявність форс-мажорних обставин є ТПП України, а наявність форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом ТПП України, імперативно зумовлюють зупинення строків, зазначених у ст.ст.1 і 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

В той же час норми діючого законодавства не встановлюють компетенцію органів державної податкової (фіскальної) служби встановлювати наявність чи відсутність форс-мажорних обставин, надавати переоцінку сертифікату про наявність форс-мажорних обставин, який виданий компетентним органом ТПП України.

Аналогічна позиція висловлена у листах ДПА України № 15183/7/23-5317 від 10.08.2004р. та № 4402/6/23-5315 від 18.05.2005р.

При цьому, суд першої інстанції надав вірну оцінку доводам відповідача, які викладені у Акті перевірки, про те, що місцезнаходження позивача, його виробничі потужності, уповноважений банк не знаходяться в зоні АТО, шлях товару не проходить через зону бойових дій, а також про те, що нібито відсутні будь-які законодавчі акти, постанови Уряду України про заборону експорту та імпорту товарів, проведення грошових валютних операцій, зокрема до (з) м.Ужгорода у зв`язку із збройним конфліктом на сході України.

Така позиція податкового органу не враховує дійсні підстави для засвідчення форс-мажорних обставин, зокрема, можливість використання продукції виробничо-технічного призначення за договором № 117-03-12F від 21.03.2012р. для розроблення, виробництва, використання товарів військового призначення та (або) ядерних вибухових пристроїв, а також дію вимог EUROPEAN UNION CODE OF CONDUCT ON ARMS EXPORT № 8675/2/98 від 05.06.1998р. в частині недопущення експорту, який буде провокувати або затягувати збройний конфлікт або загострювати існуючу напруженість або конфліктів в країні кінцевого призначення.

В ході судового розгляду справи відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт скасування у встановленому порядку сертифікату про форс-мажорні обставини № 7013 від 23.11.2016р., визнання його недійсним, встановлення факту його підробки чи втрату ним юридичної сили і доказовості з інших, передбачених законом підстав. За таких обставин, наявність сертифікату про форс-мажорні обставини, виданого компетентним органом, а також підстави його видачі підлягають врахуванню під час судового розгляду.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доводи апелянта щодо того, що спірний сертифікат ТПП України ґрунтується на листі Науково-технічного центру експорту та імпорту № 78 від 19.09.2016р., однак видане останньому свідоцтво про отримання повноважень на здійснення діяльності щодо попередньої ідентифікації товарів в галузі державного експортного контролю призупинено з 21.10.2015р. (Т.4, а.с.42-62), не покладалися відповідачем в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення № 4 від 26.10.2018р.

Доказів вжиття податковим органом всіх можливих заходів для отримання таких доказів до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не надано.

Натомість, долучені до справи протоколи допитів свідків від 21.05.2019р., 22.05.2019р., та інші документи (Т.4, а.с.42-62) складені вже після винесення спірного податкового повідомлення-рішення № від 26.10.2018р.

Така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення, як акту індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. винесено на підставі Акту перевірки від 08.10.2018р., у якому є відсутнім будь-яке обґрунтування порушення позивачем вимог валютного законодавства з посиланням на матеріали розслідування, яке проводилося слідчими підрозділами Служби безпеки України. Відповідачем не надано доказів про те, що він звертався в ході проведення перевірки до слідчих органів для надання додаткових доказів, які б підтверджували факт порушення строків проведення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Не дочекавшись закінчення кримінального провадження та винесення відповідного процесуального рішення компетентним слідчим органом, відповідач прийшов до передчасних висновків і протиправно притягнув позивача до відповідальності на підставі ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Окрім цього, колегія суддів наголошує, що документ про підтвердження дії форс-мажорних обставин є підставою лише для продовження законодавчо встановлених термінів розрахунків на період їх дії. Водночас, лише факт імпорту придбаного товару є підставою для незастосування санкцій, передбачених ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Також покликання апелянта на ввезення позивачем частини товару по вказаному договору № 117-03-12F від 21.03.2012р. і додаткової угоди № 4 від 04.04.2014р. до нього на суму 384400 євро із оформленням митної декларації № 1538 від 29.05.2014р., отримання послуг монтажу, запуску, налагодження та вводу в експлуатацію на суму 15600 євро відповідно до акту виконаних робіт від 09.09.2014р. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані операції мали місце до часу оформлення спірного сертифікату ТПП України № 7013 від 23.11.2016р.

Жодних доказів проведення господарських операцій після отримання сертифікату № 7013 від 23.11.2016р. по вказаному договору № 117-03-12F від 21.03.2012р. відповідачем не представлено.

При вирішенні наведеного спору в цій частині колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 13.03.2018р. у справі № 802/805/17-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Покликання позивача на правову позицію, яка викладена в постанові Касаційного адміністративного суду від 06.08.2019р. у справі № 814/1020/18, не може бути прийнята до уваги, оскільки наявний спір стосується списання безнадійного податкового боргу, а не правовідносин щодо розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пп.168.1.2, 168.1.4 п.168.1 ст.168 ПК України, внаслідок чого встановлено несвоєчасну сплату ПДФО у загальній сумі 135155 грн. 34 коп. (Т.1, а.с.94).

Факт несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб позивачем не заперечується.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 26.10.2018р. застосовані штрафні санкції на підставі ст.127 ПК України.

Статтею 168 ПК України встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету, зокрема, пунктом 168.1 цієї статті визначено порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).

Відповідно до пп.168.1.2 п.168.1 ст.168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (пп.168.1.4 та 168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України).

Відповідно до положень пп.168.1.6 п.168.1 для цілей розділуIV та п.54.2 ст.54 цього Кодексу під терміном «граничний термін сплати до бюджету податку» розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Пунктом 171.1 ст.171 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Згідно з п.176.2 ст.176 ПК України податкові агенти зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом (підпункти «а», «ґ»).

Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 127.1 ст.127 ПК України передбачено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу (абз.2 п.127.1 ст.127 ПК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі якщо до виплати доходу на користь фізичної особи податковий агент хоч і з порушенням передбаченого ст.168 ПК України строку сплачує суму податку, він може понести відповідальність, встановлену ст.126 цього Кодексу. Аналогічні наслідки мають місце у разі одночасної виплати доходу і сплати податку.

Якщо ж виплата доходу передувала сплаті податку, відповідальність для податкового агента в разі ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податку настає на підставі п.127.1 ст.127 ПК України.

Така правова позиція щодо застосування ст.ст.126, 127 ПК України висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.11.2015р. у справі № 21-2919а15 та Верховним Судом у постановах від 27.03.2018р. у справі № П/811/618/17, від 02.03.2018р. у справі № 820/6196/16 та від 16.12.2019р. у справі № 817/775/18.

Окрім цього, положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст.126 ПК України.

Положення ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст.126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Як встановлено під час судового розгляду сплата ПДФО здійснювалося позивачем до або під час виплати заробітної плати працівникам, при цьому перерахування утриманого сум ПДФО здійснювалося позивачем за межами граничного терміну, встановленого пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.57.1 ст.57 ПК України для місячного податкового періоду.

Отже, у розглядуваному випадку позивач своєчасно нарахував ПДФО, тобто, узгодив податкові зобов`язання по цьому податку, однак із порушенням місячного строку здійснив його перерахування до бюджету, що призвело порушення строків сплати податку до бюджету.

Таким чином, в діях позивача є відсутнім склад правопорушення, за яке передбачено санкції приписами п.127.1 ст.127 ПК України, оскільки порушення правил нарахування, утримання та сплати (неперерахування) податків у джерела виплати має місце тоді, коли платником податків не нараховано і в подальшому не сплачено податки до бюджету.

Окрім цього, у випадку несвоєчасної сплати до бюджету нарахованих та утриманих сум ПДФО застосовуються штрафні санкції на підставі приписів п.126.1 ст.126 ПК України, оскільки відповідальність за п.127.1 ст.127 ПК України настає при несплаті податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДФС у Закарпатській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2019р. в адміністративній справі № 260/92/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДФС у Закарпатській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 04.03.2020р.