Справа № 640/18279/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Файдюка В.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Марчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 03 серпня 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Піллар" подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Також апелянт посилається на те, що його операції з компанією Hardesty Limited не є контрольованими, оскільки не відповідають ознакам, закріпленим у пп. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України в редакції від 01.01.2017 року, а тому, на думку апелянта, відповідачем протиправно застосовано штрафні санкції за неподання ним звіту про такі операції.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що під час розгляду даного спору в суді першої інстанції відповідачем не було подано відзиву на його позовну заяву, що вказує, на його думку, про визнання Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві позовних вимог.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалі справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві відповідно до статей 20, 78, 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 08 травня 2018 року №8033 проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, валютного - за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01 квітня 2011 року по 31 березня 2018 року, за результатом якої складений акт №437/26-15-14-02-05/16299604 від 11 липня 2018 року (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України та вимог Порядку складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №8 від 18 січня 2016 року, а саме не повне декларування у звіті про контрольовані операції з компанією Hardesty Limited , а саме: за 2015 звітний рік суми 7 195 273,00 грн, за 2016 звітний рік суми 8 345 332,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03 серпня 2018 року №, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 155 406,05 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем порушено пункт 39.4 статті 39 Податкового кодексу України та вимоги Порядку складання Звіту про контрольовані операції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №8 від 18 січня 2016 року, а саме: не повне декларування у звіті про контрольовані операції з компанією Hardesty Limited за 2015 звітний рік суми 7195273,00 грн та за 2016 звітний рік суми 8345332,00 грн., оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати Податковий Кодекс України в редакції чинній до 31.12.2016 року (момент виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Відповідно до підпункту 39.2.1.4 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України (в редакції до 31.12.2016 року) господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, зокрема, але не виключно: операції з товарами, такими як сировина, готова продукція тощо; операції з надання послуг; операції з нематеріальними активами, такими як роялті, ліцензії, плата за використання патентів, товарних знаків, ноу-хау тощо, а також з будь-якими іншими об`єктами інтелектуальної власності; фінансові операції, включаючи лізинг, участь в інвестиціях, кредитах, комісії за гарантію тощо; операції з купівлі чи продажу корпоративних прав, акцій або інших інвестицій, купівлі чи продажу довгострокових матеріальних і нематеріальних активів.

Згідно із підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування платника податку, що здійснюються: з пов`язаною особою - нерезидентом; з нерезидентом, зареєстрованим у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України; через комісіонерів - нерезидентів при здійсненні зовнішньоекономічних господарських операцій з продажу товарів.

Одночасно підпунктом 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України визначено, що господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Таким чином, визначальною умовою для визнання операцій контрольованими є вплив таких операцій на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків.

Враховуючи зазначене, сума наданих (отриманих) кредитів не враховується при визначенні вартісного критерію контрольованих операцій для цілей трансфертного ціноутворення. При цьому, сума нарахованих відсотків за такими операціями підлягає врахуванню при визначенні вартісного критерію контрольованих операцій.

З акту перевірки вбачається, що на виконання умов кредитного договору від 19 листопада 2014 року №11/CD, укладеного позивачем з компанією Hardesty Limited, та додаткових угод до зазначеного договору, позивачем нараховано відсотки за користування кредитними коштами за 2015 рік, які обліковують на рахунку 95 "Фінансові витрати" та субрахунку 951 "Відсотки за кредит" на загальну суму 7195273,00 грн.

Враховуючи критерії пов`язаності осіб, визначені підпунктом 14 .1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, для цілей трансферного ціноутворення у 2015 році позивач та компанія Hardesty Limited є пов`язаними особами, так як сума кредиту 170644150,75 грн. перевищує суму власного капіталу (35486600,0 грн) у 3,5 раз.

Загальний обсяг господарських операцій позивача та компанії Hardesty Limited за 2015 рік склав 7195273,00 грн., що перевищує встановлений підпунктом 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України вартісний критерій визначення операції контрольованою - 5 млн грн. з кожним контрагентом. При цьому річний дохід позивача за 2015 рік склав 137156632,00 грн., що перевищує 50 млн. грн. (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий звітний рік та відповідає критерію, визначеному підпунктом 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Однак, всупереч вимог, чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, позивачем у Звіті про контрольовані операції за 2015 рік не вказано операції з компанією Hardesty Limited.

Колегія суддів звертає увагу, що з 1 січня 2017 року до Податкового кодексу України Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797 VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" внесено законодавчі зміни щодо трансфертного ціноутворення, відповідно до якого починаючи з 1 січня 2017 року збільшено вартісні показники визнання операцій контрольованими (підпункт 39.2.1.7 Податкового кодексу України): річний дохід від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухобліку, збільшено з 50 млн. грн. до 150 млн. грн.; обсяг господарських операцій платника податків з одним контрагентом, визначеного за правилами бухобліку, збільшено з 5 млн. грн. до 10 млн. грн.

Інформація щодо контрольованих операцій, здійснених платником податків у 2016 році, зазначається у Звіті з урахуванням та відповідно до критеріїв, які діяли у 2016 році під час здійснення господарських операцій; для розрахунку вартісного критерію та визнання господарських операцій контрольованими мають використовуватись норми підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України у редакції, що діяла на момент здійснення господарських операцій (до 01 січня 2017 року).

Отже, у Звіті про контрольовані операції за 2016 звітний рік мають бути відображені:

- господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платником податків з пов`язаними особами - нерезидентами?

- зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів нерезидентів?

- господарські операції, що впливають на об`єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до Переліку держав (територій), затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 977-р. "Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України".

При цьому одночасно мають бути виконані такі умови: річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, має перевищувати 50 млн. грн. (за вирахуванням непрямих податків) за 2016 рік? обсяг таких господарських операцій з кожним контрагентом має перевищувати 5 млн. грн. (за вирахуванням непрямих податків) за 2016 рік.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов кредитного договору від 19 листопада 2014 року №11/CD, укладеного позивачем з компанією Hardesty Limited, та додаткових угод до зазначеного договору, позивачем нараховано відсотки за користування кредитними коштами за 2016 рік, які обліковують на рахунку 95 "Фінансові витрати" та субрахунку 951 "Відсотки за кредит" на загальну суму 8345332,00 грн.

Загальний обсяг господарських операцій позивача та компанії Hardesty Limited за 2016 рік склав 8345332,00 грн, що перевищує встановлений підпунктом 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України вартісний критерій визначення операції контрольованою - 5 млн. грн. з кожним контрагентом. При цьому річний дохід позивача за 2016 рік склав 92636695,0 грн., що перевищує 50 млн. грн. (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий звітний рік та відповідає критерію підпунктом 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Однак, у Звіті про контрольовані операції за 2016 рік позивачем не було вказано операції з компанією Hardesty Limited.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача оскаржуваним рішенням, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку