Справа № 200/12510/19-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2020 р. Справа№200/12510/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України (місцезнаходження: 01601, Донецька область, м.Київ, вул.Еспланадна, буд.8/10), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (місцезнаходження: 84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Рум`янцева, 16, ) про визнання необґрунтованим та скасування рішення про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, визначеного Донецькою обласною державною адміністрацією; не підтвердження факту виконаних робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення, яке оформлено протоколом від 27 червня 2019 року №4,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2016 року Донецькою ОДА йому повторно видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивачу встановлено 3 групу інвалідності, захворювання пов`язано з ЛНА на ЧАЕС. На початку серпня 2019 позивачу зателефонували та усно запросили з`явитись та привезти посвідчення з метою його вилучення, посилаючись на скасування статусу. Відповідно до витягу в протоколу №4 засідання комісії з 27.06.2019 відсутні підстави для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Не підтверджено факту виконання робіт в зоні відчуження. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. В листі Департаменту у справах ветеранів, осіб з інвалідністю та постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики стосовно рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації аварії та Чорнобильській АЕС позивачу надано пояснення, зокрема, про те, що особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою. Комісія вказує, що відповідно до наказу ВАТ «Донбасенергобуд» від 05.05.1986 №27 позивач був відряджений в м.Вишгород, яке розташоване за межами зони відчуження.

Вважає, що прийняте Комісією рішення, оформлене протоколом №4 від 27.06.2019 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки Комісією при прийнятті рішення безпідставно не враховано документи, які навпаки підтверджують правомірність отримання позивачем, починаючи з 1998 року статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та знаходження в зоні відчуження, що надавало підстави для отримання відповідного статусу. Відповідно до довідки АПО «Донбасенерготранс» №294 від 26.09.1990 він відпрацював 120 годин в 30 км аварійної зони (м.Чорнобиль) з 09.05.1986 по 17.05.1986 року. Зазначена інформація підтверджується також довідкою ВАТ «Донбасенергобуд», архівними довідками тощо. Вказує, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Від Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації надійшли пояснення по справі, в яких зазначено, що порядок посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентований ст.65 Закону №796. Так, згідно з абз.1 ч.1 ст.65 Закону №796 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. 25.07.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян», якою було затверджено нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та розроблено механізм реалізації цієї постанови. Посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами. 15 квітня 2019 року позивач звернувся до регіональної комісії з заявою про розгляд особової справи щодо встановлення статусу особи «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС». Надані документи підтверджують факт направлення позивача на виконання заходів із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначили, що жодний документ не підтверджує саме факт виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, оскільки в кожній довідці зазначено про відсутність виїздів на ЧАЕС на зазначено, що позивач залучався до заходів із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у м.Вишгород. На засіданні регіональної комісії 22 травня 2019 року розглянуто надані позивачем документи та вирішено направити документи на розгляд Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з тим, що у наданих документах відсутні дні виїзду на об`єкти або в населенні пункти зони відчуження. Комісією зі спірних питань не підтверджено факт виконання позивачем робіт у зоні відчуження, також зазначено, що посвідчення підлягає вилученню. Просили відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі № 200/12510/19-а; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 14 січня 2020 року о 10:45год.

Ухвалою суду від 14 січня 2020 року продовжено підготовче засідання на тридцять днів; відкладено підготовче засідання по справі на 11 лютого 2020 року о 10:55 год.

Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі; призначено судовий розгляд по суті на 10:00 год. 10 березня 2020року.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданого Будьонівським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 29 грудня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 22 листопада 2017 року №11446 та пенсіонером згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданим 04.07.2013 року.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 його вид пенсії по інвалідності.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_4 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказане посвідчення перереєстроване.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 29.08.2016 та вкладки № НОМЕР_6 від 29.08.2016 позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, учасником ЛПА на ЧАЕС.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №508118 позивач є інвалідом третьої групи з 11.06.13, захворювання пов`язане з роботами на ЛПА на ЧАЕС безстроково.

Як вбачається з довідки від 15.04.1997 року №219, ОК ВАТ «Донбасненргобуд» про те, що ОСОБА_2 дійсно працював в АПО «Донбасенергобудтранс» ВАТ «Донбасенергобуд» водієм і був командированим в УС Чорнобильської АЕС з 09.05.1986 по 17.05.1986 в 30-километрову зону (м.Чорнобиль). загальна кількість годин - 120 год.

Згідно експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної комісії на засіданні від 11 червня 2013 №279 з висновком про те, що його захворювання пов`язане з ЛПА на ЧАЕС.

Відповідно довідки №294 від 26.09.90 з відміткою про те, що позивач знаходився у відрядженні на ліквідацію на ЧАЕС по розпорядженню ВП «Союзенергобуд» від 05.05.1986 року (посвідчення про відрядження №148).

Довідкою про заробітну плату підтверджено те, що ОСОБА_1 дійсно працював в АПО «Старобешевенергобуд» і за період з 08.05. по 17.05.1986 року йому виплачена заробітна плата, як учаснику ЧАЕС.

12.11.2014 позивач звернувся до регіональної комісії з заявою про визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Довідкою Донецької обласної державної адміністрації №394 від 26.06.2014 підтверджено, що ОСОБА_1 має право на користування пільгами та компенсаціями відповідно до ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції від 19.12.1991 із змінами і доповненнями від 06.06.96 року. Довідка дійсна до одержання постійного посвідчення.

Згідно витягу з протоколу №4 від 27.06.2019 комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вирішила про те, що відсутні підстави для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Донецької обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 . Не підтверджено факт виконання робіт у зоні відчуженнч. Посвідчення підлягає вилученню з повідомленням місцевих органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

29.07.2019 року на адресу Волноваської райдержадміністрації від Донецької обласної військово-цивільної адміністрації за вих.№29.07.2019 №04/16-3932/4-19 повідомлено про те що особову справу ОСОБА_1 - учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, розглянуто на засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з додатком копії витягу з протоколу від 27.06.2019 №4 засідання комісії.

Листом Міністерства соціальної політики від 14.08.2019 №1397/0/76-19/291 на адвокатський запит повідомлено, що за поданням Донецької обласної державної адміністрації справа ОСОБА_1 27.06.2019 розглянута на засіданні Комісії та прийнято рішення про відсутність правових підстав для підтвердження заявнику статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки не підтверджено факт виконання ним робіт у зоні відчуження. Згідно із довідкою ВАТ «Донбасенергобуд» від 15.04.1997 №219 Біляк був відряджений в УС Чорнобильської АЕС в 30-км зону (м.Чорнобиль) у період з 09.05.1986 по 17.05.1986, що підтверджується наказом від 05.05.1986 №27. Проте, відповідно до наказу ВАТ «Донбасенергобуд» від 05.05.1986 №27 ОСОБА_1 у вищезазначений період був відряджений в м.Вишгород, яке розташовано за межами зони відчуження. Особова справа ОСОБА_1 надіслана до департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не погоджується із позбавленням його статусу учасника наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, а спірні відносини між сторонами справи виникли у зв`язку із прийняттям Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України рішення, оформленого протоколом №4 від 27 червня 2019 року, про не підтвердження факту виконання робіт ОСОБА_1 у зоні відчуження та вилучення у нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, правовій оцінці підлягає саме указане вище рішення суб`єкта владних повноважень.

Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за №626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року N 51 (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Аналогічного змісту норми визначено і у Положенні про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 26 грудня 2018 року №1945 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2019 року за №52/33023.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Відповідно до положень частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються 4-ри категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Згідно частини першої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Аналогічного змісту норми наведені й у Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. №551 (чинна з 25 липня 2018 року, далі - Порядок № 551).

Так, згідно пункту 11 Порядку №551 посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів, зокрема, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

З обставин справи вбачається, що до висновків про безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 відповідач дійшов з огляду на те, що не було підтверджено факту виконання робіт у зоні відчуження.

При цьому до уваги було взято архівну довідку від 15.04.1997 року №219, видану ОК ВАТ «Донбасненргобуд» про те, що ОСОБА_2 дійсно працював в АПО «Донбасенергобудтранс» ВАТ «Донбасенергобуд» водієм і був командированим в УС Чорнобильської АЕС з 09.05.1986 по 17.05.1986 в 30-километрову зону (м.Чорнобиль). загальна кількість годин - 120 год.

Таким чином, відповідач стверджував, що даною довідкою не підтверджено виконання робіт в зоні відчуження для встановлення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС категорії.

Проте з таким рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України погодитись не можна, оскільки таке прийнято без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Так, відповідно до довідки від 15.04.1997 року №219, видану ОК ВАТ «Донбасненргобуд» про те, що ОСОБА_2 дійсно працював в АПО «Донбасенергобудтранс» ВАТ «Донбасенергобуд» водієм і був командированим в УС Чорнобильської АЕС з 09.05.1986 по 17.05.1986 в 30-километрову зону (м.Чорнобиль). загальна кількість годин - 120 год.

Відповідно до довідки 294 від 26.09.90 міститься відмітка про те, що позивач знаходився у відрядженні на ліквідацію на ЧАЕС по розпорядженню ВП «Союзенергобуд» від 05.05.1986 року (посвідчення про відрядження №148).

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період його роботи в АПО «Старобешевенергобуд» йому виплачена заробітна плата, як учаснику ЧАЕС з 08.05. по 17.05.1986 року.

Зазначені вище документи згідно пункту 10 Порядку №551 є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до якого посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі, зокрема посвідчення про відрядження в зону відчуження; довідки про підвщену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року №106 "Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" місто Чорнобиль та місто Вишгород Вишгородського району Київської області відносяться до зони відчуження.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено те, що він виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження (що фактично і ставилось під сумнів відповідачем), що відповідно до положень статті 10, пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ є підставами для визначення особі, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1.

При цьому, на переконання суду, відомості зазначені в архівних довідках не спростовують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження більше 30 календарних днів.

Крім цього, вирішуючи спір, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації: 1.Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Варто зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак, це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Крім цього, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на позицію відповідача, доцільно зазначити, що дискримінація у правовідносинах, які є предметом даного судового розгляду, може проявлятись у тому, що за наявності у позивача протягом тривалого часу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, суб`єкт владних повноважень при оцінці документів віддав перевагу тим, в яких містяться відомості, що не дають безумовних підстав для підтвердження вказаного вище статусу, над тими документами, в яких міститься інформація, що дає правові підстави для висновку про законність наданого раніше позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення даного позову, не зазначив обґрунтованих мотивів прийняття рішення, оформленого протоколом №4 від 27 червня 2019 року, й не обґрунтував чому при прийнятті такого ним було віддано перевагу відомостям, що зазначені в довідках згаданих позивачем, сукупний аналіз яких дає підстави для висновку, що позивач виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження, що є підставою для надання йому статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3.

Враховуючи викладене, перевіряючи прийняте Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України рішення, оформлене протоколом №4 від 27 червня 2019 року, на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при його прийнятті суб`єкт владних повноважень діяв не на підставі закону та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень. Зазначене свідчить про його протиправність, а тому воно підлягає скасуванню.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Беручи до уваги наведені норми процесуального права та зважаючи на викладені висновки, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним і скасування рішення про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, визначеного Донецькою обласною державною адміністрацією; не підтвердження факту виконаних робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення, яке оформлено протоколом від 27 червня 2019 року №4.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. згідно квитанції № 5084635 від 18.11.2019 року.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України (місцезнаходження: 01601, Донецька область, м.Київ, вул.Еспланадна, буд.8/10), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (місцезнаходження: 84333, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Рум`янцева, 16, ) про визнання необґрунтованим та скасування рішення про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, визначеного Донецькою обласною державною адміністрацією; не підтвердження факту виконаних робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення, яке оформлено протоколом від 27 червня 2019 року №4 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України (місцезнаходження: 01601, Донецька область, м.Київ, вул.Еспланадна, буд.8/10) про відсутність підстав для підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, визначеного Донецькою обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 не підтвердження факту виконаних робіт у зоні відчуження та вилучення посвідчення, яке оформлено протоколом від 27 червня 2019 року №4.

Стягнути з Міністерства соціальної політики України (м.Київ, вул. Еспланадна, 8/10, 01601, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Аканов