Справа № 280/5260/19
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 лютого 2020 року о/об 13 год. 15 хв.Справа № 280/5260/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

до Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова. 29а, )

третя особа, яка не зваляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, )

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

за участі представників сторін:

від позивача - Монін І.В.

(діє на підставі ордеру серія АР № 1004742 від 28.10.2019(

від відповідача - Костяновська Ю.О.

(діє на підставі довіреності № 05/2-2229-19 від 17.12.2019)

від третьої особи - Костяновська ОСОБА_2 . ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності № 05/2/2-78-19 від 18.11.2019)

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до Прокуратури Запорізької області (відповідач), третя особа, яка не зваляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, в якому позивач просить суд

- стягнути з прокуратури Запорізької області (69005, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Матросова, буд.29а; ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 1 593 389,54 грн. без утримання податків га інших обов`язкових платежів.

- стягнути з Прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 19 вересня 2019 року за період з 20 вересня 2019 року по день розгляду позовної заяви.

04 листопада 2019 року ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначено на 27 листопада 2020 року.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року підготовче засідання відкладено на 11 грудня 2019 року.

11 грудня 2019 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 24 грудня 2019 року.

24 грудня 2019 року ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а наступне підготовче засідання призначено на 21 січня 2020 року.

21 січня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 18 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 18 лютого 2020 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивача поновлено на посаді рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року, яке у подальшому скасовано постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року. Вказує, що постанова суду апеляційної інстанції у подальшому скасована постановою Касаційного адміністративною суду у складі Верховного суду від 19 вересня 2019 року. Тобто, остаточно позивача поновлено на посаді лише після ухвалення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного сулу постанови від 19 вересня 2019 року. У зв`язку із чим, час вимушеного прогулу необхідно розраховувати з 26 липня 2017 року до 19 вересня 2019 року. При цьому, період з 09 лютого 2017 року (день незаконного звільнення) до 25 липня 2017 року (день винесення рішення судом першої інстанції) не береться, адже за вказаний період вже стягнуто суму 129 129,70 грн. рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року. Зазначає, що згідно довідки прокуратури Запорізької області №18-293вих.19 середньоденна заробітна плата позивача на посаді заступника прокурора Запорізької області (розрахована відповідно до пункту 8 розділу 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100) склала 1336,96 грн. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», посадовий оклад першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року підвищено до 8870 гривень, при цьому до 06 вересня 2017 він складав 3885,00 гривень. Таким чином, коефіцієнт підвищення склав 2,28 (8870/3885). Середньоденна заробітна плата на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року становитиме 3048,27 грн. ( 1336,96*2.28). Період вимушеного прогулу позивача складає 539 робочих днів та обраховується починаючи з 26 липня 2017 року наступного дня після ухвалення Запорізьким окружним адміністративним судом по день прийняття рішення Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду постанови від 19 вересня 2019 року про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції від 25 липня 2017 року. Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу до 06 вересня 2017 року складає 29 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року становить 38771,84 грн. (29дпі *1 336,96 грн.), та за період з 06 вересня 2017 року по день винесення рішення Верховним судом (19 вересня 2019 року) кількість днів вимушеного прогулу складає 510 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 1554617,70 грн. (510 днів * 3048,27 грн.). Загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 593 389.54 грн. (38771,84+1554617,70). Вказана сума наведена без урахування податків та обов`язкових платежів, так як обов`язок по нарахуванню та утриманню податків лежить на відповідачеві, то саме прокуратура Запорізької області у даному випадку виступає податковим агентом. Крім того, станом на дату звернення до суду. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Касаційною адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області залишається не виконаним, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення па роботі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити.

Представник Прокуратури Запорізької області, в судовому засіданні, проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№50086 від 288 листопада 2019 року), відповідно до якого зазначено, що у справі № 808/588/17 Запорізький окружний адміністративний суд поновив ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року. Рішення суду в цій частині підлягало негайному виконанню, однак суд не визначив орган, який повинен поновити ОСОБА_1 на посаді, а саме видати наказ про поновлення працівника на роботі. Вказує, що у прокуратури Запорізької області відсутні повноваження щодо призначення (поновлення) ОСОБА_1 на посаду першого заступника прокурора Запорізької області, а отже і відсутні повноваження видання відповідного наказу. Отже у спірних правовідносинах відповідач не є роботодавцем та, відповідно, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з вини прокуратури Запорізької області, що виключає настання саме для цієї юридичної особи відповідальності за статті 236 КЗпП України. Вказує, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Представник Прокуратури Запорізької області в судовому засіданні просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Офіс Генерального прокурора до суду надав пояснення, відповідно до яких зазначає, що системний аналіз статті 236 КЗпП України, статтей 44, 371-373 КАС України дає підстави вважати, що винесення ухвали про виплату незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі можливе за умови добросовісного користування таким працівником наданими законом правами, зокрема щодо вчинення ним необхідних дій, спрямованих на примусове виконання належним органом судового рішення про поновлення на посаді. Вказує, що жодних виконавчих документів з даного питання до Генеральної прокуратури України не надходило. Крім того, слід зазначити, що у штатному розписі прокуратури Запорізької області посада першого заступника прокурора області, на якій поновлено ОСОБА_1 , відсутня.

За відсутності наказу Генеральної прокуратури України про поновлення ОСОБА_1 на посаді, фактичного його допуску до роботи та вини Генеральної прокуратури України у зазначених обставинах, правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за правилами статті 236 КЗпП України немає. Просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду - відмовити.

Розглядаючи матеріали справи судом встановлено наступне.

Наказом Генерального прокурора України віл 09 липня 2015 року №514к позивача призначено на посаду першого заступника прокурора Запорізької області.

Наказом Генерального прокурора України №33к від 08 лютого 2017 року звільнено з посади першого заступника прокурора Запорізької області та з органів прокуратури у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 частково задоволений, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №33к від 08 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Запорізької області з 08 лютого 2017 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 1 частини першої етапі 40 Кодексу законів про пращо України;

- поновлено ОСОБА_1 па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року;

- стягнуто з прокуратури Запорізької області па користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 129 129,70 грн.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року та в частині стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 28076 грн. (двадцять вісім тисяч сімдесят шість) гривень 08 копійок.

Генеральна прокуратура України на рішення суду подала апеляційну скаргу, в яких просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року апеляційна скарга Генеральної прокуратури України задоволена. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року в адміністративній справі №808/588/17 скасовано та прийнята нова постанова. У задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволено, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративною суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, а постанову Запорізького окружною адміністративного суду від 25 липня 2017 року залишено в силі.

Наказом Генерального прокурора України від 28 грудня 2019 року №565К поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року. Разом з тим наказам встановлено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2017 року по 25 липня 2017 року.

Оскільки позивача незаконно звільнено, він звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до вимог статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, затримка виконання власником рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов`язок власника виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Так, відповідно до матеріалів справи постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволено, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративною суду від 12 жовтня 2017 року скасовано, а постанову Запорізького окружною адміністративного суду по справі №808/588/17 від 25 липня 2017 року про поновлення ОСОБА_1 па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року - залишено в силі.

Так наказом Генерального прокурора України від 28 грудня 2019 року №565К поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року. Разом з тим наказам встановлено виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2017 року по 25 липня 2017 року.

Як зазначено раніше, то статтею 236 КЗпП України визначено порядок оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику зазначеного середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі. Водночас, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу, а саме з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, і до дня фактичного його виконання.

На дотриманні такої правової позиції наголошується і судовою практикою, зокрема, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2016 року (справа № 802/780/16-а), а також Верховим Судом України у постанові від 23 червня 2015 року у справі № 2а-3138/10).

Суд не бере до уваги посилання Офісу генерального прокурора, оскільки орган який розглядав трутовий спір є Запорізький окружний адміністративний суд у справі №808/588/17 рішенням якого 25 липня 2017 року ОСОБА_1 поновлено па посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 09 лютого 2017 року.

У відповідності до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади на всій території України.

Згідно з частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом 3 частиною 1 статті 371 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Викладене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року №760/9521/15-ц.

Щодо посилань Офісу генерального прокурора на те, що жодних виконавчих документів до офісу не надходило, то суд зазначає про таке.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною другою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

З огляду на викладене, рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №808/588/17 від 25 липня 2017 року, в частині допущеного негайного виконання, підлягає виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Суд враховує, що інститут примусового виконання судового рішення застосовується у випадку добровільного не виконання боржником свого обов`язку щодо виконання судового рішення. Водночас, суд наголошує на тому, що обов`язок з добровільного виконання судового рішення про поновлення на роботі не залежить від дій особи, на користь якої винесено таке рішення.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що Прокуратура Запорізької області не є роботодавцем ОСОБА_1 та, відповідно, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з її вини, що унеможливлює застосування відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України, з огляду на наступне.

Дійсно, на момент звільнення із Прокуратури Запорізької області позивач обіймав адміністративну посаду, призначення на яку та звільнення з якої здійснюється Генеральним прокурором, проте виплата заробітної плати позивачу здійснювалась Прокуратурою Запорізької області.

При цьому, у відповідності до статей 1, 7 Закону України Про прокуратуру, прокуратура України становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Генеральна прокуратура України та регіональні прокуратури, а отже несвоєчасне поновлення позивача на посаді Генеральною прокуратурою України, за умови отримання ним заробітної плати у Прокуратурі Запорізької області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відтак, суд дійшов до висновку про наявність затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що відповідно до статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача, як органу, що здійснює виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на користь позивача.

Отже, розраховуючи час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі №808/588/17 від 25 липня 2017 року, тобто дата з якої повинен бути позивач поновлений на роботі є 26 липня 2017 року, в свою чергу Верховний Суд залишив у силі рішення Запорізького окружного адміністративного суду постановою від 19 вересня 2019 року.

Таким чином період розрахунку становить з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року, при цьому, період з 09 лютого 2017 року (день незаконного звільнення) до 25 липня 2017 року (день винесення рішення судом першої інстанції) не береться судом при розрахунку, оскільки за вказаний період сума у розмірі 129 129,70 грн. стягнута рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року.

Відповідно до матеріалів справи середньоденна заробітна плата позивача па посаді заступника прокурора Запорізької області 1336,96 грн.

Відповідно до пункту 10 розділ 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів па підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури», посадовий оклад першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року підвищено до 8870 гривень, при цьому до 06 вересня 2017 року він складав 3885,00 гривень. Таким чином, коефіцієнт підвищення склав 2,28 (8870/3885), через що суд погоджується з таким розрахунком викладеним у позовній заяві.

Таким чином, середньоденна заробітна плата на посаді першого заступника прокурора Запорізької області з 06 вересня 2017 року становитиме 3048,27 грн. (1336,96 х 2,28).

Період вимушеного прогулу позивача складає 539 робочих днів.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу до 06 вересня 2017 року складає 29 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 05 вересня 2017 року становить 38771,84 грн. (29 дні х 1336,96 грн.), та за період з 06 вересня 2017 року по 19 вересня 2019 року кількість днів вимушеного прогулу складає 510 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за цей період становить 1554617,70 грн. (510 днів х 3048,27 грн.).

Таким чином суд погоджується з розрахунком який позивач виклав у позовній заяві, що загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 593 389,54 грн. (38771,84 + 1554617,70).

Вказана сума наведена без урахування податків та обов`язкових платежів, так як обов`язок по нарахуванню та утриманню податків лежить на відповідачеві, то саме прокуратура Запорізької області у даному випадку виступає податковим агентом.

Крім того, станом на час розгляду справи, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Касаційною адміністративного суду у складі Верховною суду від 19 вересня 2019 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Запорізької області виконано лише 28 грудня 2019 року, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року у сумі 213 379,90 грн.

За період з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року (включно) 70 робочих днів, а саме: вересень 2019 року - 7 днів, жовтень 2019 року - 22 днів, листопад 2019 року - 21 день, грудень 2019 року - 20 днів.

Враховуючи, що кількість днів затримки виконання рішення суду до 27 грудня 2019 року включно складає 70 днів (70 днів х 3048,27 грн. = 213 378,90 грн.).

Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частинами 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

18 лютого 2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про розподіл судових витрат, відповідно до якого просить стягнути, з урахуванням попередніх заяв, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) з прокуратури Запорізької області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29А, ) за рахунок її бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 гривень (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп., суд зазначає про таке.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, судом досліджено укладений між Дяченком Тарасом Григоровичем та адвокатським бюро «МОНІНА ІВАНА» в особі учасника бюро - адвоката Моніна Івана Володимировича, який діє на підставі Свідоцтва №1496 від 29 листопада 2017 року про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги №31 від 26 вересня 2019 року.

На підставі вказаного договору адвокатським бюро «МОНІНА ІВАНА» в особі учасника бюро - адвоката Моніна Івана Володимировича надано ОСОБА_1 юридичні послуги щодо підготовки та розгляду цієї позовної заяви.

Оплата послуг здійснювалась відповідно до умов, встановлених додатковою угодою (підпункту 3 пункту 3.1 Договору №31 від 26 вересня 2019 року).

Так, відповідно до наданого акту приймання-передачі послуг згідно договору №31 від 26 вересня 2019 року надано наступні послуги:

- підготовка проекту адміністративного позову, у тому числі вивчення нормативно-правих актів та судової практики, обговорення проекту адміністративного позову з Клієнтом, внесення виправлень та доповнені, за бажанням Клієнта (вартість послуги - 2000,00 грн., кількість часу 4 год., загальна вартість 8000, 00 грн.);

- підготовка та направлення адвокатського запиту відповідачу щодо надання довідки про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 (вартість послуги 1000 гривень).

- підготовка та відправка відповіді на відзив відповідача у справі №280/5260/19, вартість послуги - 2000,00 грн.

- підготовка та відправка відповіді на пояснення третьої особи у справі №280/5260/19, вартість послуги - 2000,00 грн.

- забезпечення представництва інтересів клієнта у Запорізькому окружному адміністративному суді 27 листопада 2019 року, вартість послуги - 2000,00 грн.

- підготовка та відправка клопотання з питань процесуального правонаступництва у справі №280/5260/19, вартість послуги - 2000,00 грн.

- підготовка та відправка заяви щодо позовних вимог у справі №280/5260/19, з урахуванням наказу ГПУ №565к від 28 грудня 2019 року, вартість послуги - 2000,00 грн.

- забезпечення представництва інтересів клієнта у Запорізькому окружному адміністративному суді 24 грудня 2019 року, вартість послуги - 2000,00 грн.

- забезпечення представництва інтересів клієнта у Запорізькому окружному адміністративному суді 21 січня 2020 року, вартість послуги - 2000,00 грн.

- забезпечення представництва інтересів клієнта у Запорізькому окружному адміністративному суді 18 лютого 2020 року, вартість послуги - 2000,00 грн.

Загальна вартість наразі наданих послуг станом на 18 лютого 2020 складає 25000 гривень з урахуванням актів приймання-передач наданих послуг.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

В межах розгляду даної справи представником позивача здійснено представництво та надано інші види правової допомоги (консультації, складання процесуальних документів тощо).

Всі заявлені до відшкодування види робіт, виконані адвокатом мають місце бути, підтверджені належними доказами.

Однак, відповідачами в судовому засіданні зазначено, що розмір судових витрат не співмірний зі складністю розглядуваної справи.

Суд погоджується з доводами відповідачів та зазначає, що справа за вказаною позовною заявою в своїй категорії є стандартною, не складною. Тому, вартість надання таких послуг як складання позовної заяви і формування правової позиції в заявленій сумі є завищеними.

Крім того, суд зазначає, що представник позивача прийняв участь у судових засіданнях перши два яких тривали не більше 15 хв., а останнє 60 хв., відтак витрати на участь у вказаному судовому засіданні у розмірі 2000 грн. є завищеними.

З врахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правову допомогу за надані послуги на правничу допомогу підлягають зменшенню.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю даної справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд дійшов висновку, що співмірним, відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України, буде розмір витрат у розмірі 18 500 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС.

Керуючись статтями 132, 135, 139, 241, 244, 252, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова. 29а, ) третя особа, яка не зваляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, - задовольнити повністю.

Стягнути з прокуратури Запорізької області (69057, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29а; ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2017 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 1 593 389,54 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Прокуратури Запорізької області па користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та Постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 19 вересня 2019 року за період з 20 вересня 2019 року по 27 грудня 2019 року у розмірі 213 378,90 грн.

Рішення суду в частині стягнення з прокуратури Запорізької області (69057, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29а; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 67 061 гривні 94 копійок підлягає негайному виконанню.

Клопотання про стягнення правничої допомоги задовольнити частково.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Прокуратури Запорізької області (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова. 29а, ) витрати на правничу допомогу у сумі 18500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 04 березня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов