Справа № 120/335/20-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/335/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

04 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року (м. Вінниця, 10 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фермерське госпдарсто "Ланецького", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати:

- дії відповідача, які полягають у накладенні арешту на речові права - його майно - протиправними;

- скасувати постанову відповідача від 24.12.2019 року про арешт майна (речових прав) боржника у виконавчому провадженні №56982771, на підставі якої накладено обтяження на його майно - земельну ділянку кадастровий номер :01:003:0121, загальною площею 2,4434 га, розташовану за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, с. Плисків.

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено:

- визнані дії відповідача, які полягають у накладенні арешту на майно позивача - протиправними;

- скасований арешт з належного позивачу нерухомого майна, що накладений постановою відповідача про арешт майна боржника ВП №56982771 від 24.12.2019 року, а саме: земельної ділянки кадастровий номер якої :01:003:0121, загальною площею 2,4434 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, с. Плисків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням у частині визначення способу захисту його порушених прав, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково вказане рішення та змінити його резолютивну частину, а саме: .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:012, загальною площею 2,4434 га, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Погребищенський район, Плисківська сільська рада.

10.09.2010 року між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Ланецького» укладено договір оренди землі. Згідно п. 1. Договору оренди землі від 10.09.2010 року позивач як Орендодавець, надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4434 га. (п.2 Договору оренди землі від 10.09.2010 року).

24.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським Олександром Віталійовичем винесено постанову про арешт майна (речових прав) боржника у виконавчому провадженні №56982771. Даною постановою накладено арешт на всі речові права оренди земельних ділянок, що належать боржнику: Фермерське господарство "Ланецького" у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження від 15.01.2020 року на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку :02:001:0121 накладено обтяження на право оренди, суборенди, емфітевзису боржника які виникають з відповідних договорів оренди та будь-яких інших прав користування земельної ділянки (включаючи право постійного користування земельними ділянками), однією із сторін яких, орендарем, є ФГ «Ланецького».

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Даючи юридичну оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).

Отже, право на звернення за правилами цивільного судочинства зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого згідно з ЦПК України, та його примусовим виконанням відповідним органом.

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо закон встановив інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Згідно з матеріалами виконавчого провадження позивач не є стороною виконавчого провадження ВП №56982771.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Таким чином, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження, а діючі норми Закону №1404-VIII, КАС України і ЦПК України не встановлюють у цьому випадку спеціальні правила оскарження дій приватного виконавця, то за загальним правилом така справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного провадження.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами ч. ч. 3 та 4 ст. 50 Закону №1404-VIII, у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Керуючись ч. ч. 1 та 2 ст. 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Враховуючи положення даної статті, предметом арешту в межах виконавчого провадження може бути виключно майно, що належить боржнику.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка, на яку відповідно до постанови про арешт майна боржника ВП №56982771 накладено обтяження, знаходиться у власності позивача, який не є стороною виконавчого провадження.

Згідно ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема:

- право користування (сервітут);

- право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

- право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

- право господарського відання;

- право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 135 ЗК України передбачено, що звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом №1404-VIII.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч.5 ст. 93 ЗК України).

Вимогами ч. 4 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки (ч.2 ст.135 ЗК України).

Відтак, оскільки право оренди земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то, відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар, тому накладання арешту на право орендаря на оренду земельної ділянки в такому випадку є безпідставним та необґрунтованим.

Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону №1404-VIII визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У відповідності до приписів ч. ч. 4 та 5 ст. 59 Закону №1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені п. 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наданих доказів, встановлено, що 24.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським Олександром Віталійовичем винесено постанову про арешт майна (речових прав) боржника у виконавчому провадженні №56982771, на підставі якої накладено обтяження на речові права боржника виконавчого провадження, без визначення їх переліку.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ФГ «Ланецького» від 15.01.2020 року зазначено, що за останнім зареєстровано інше речове право (договір оренди землі зареєстрований 28.02.2011 року №00114 від 10.09.2010 року №б/н), яке складається з нерухомого майна, в тому числі із земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0121, на які накладено арешт, відповідно до постанови про арешт майна боржника від 24.12.2019 року ВП №56982771.

Отже, здійснивши аналіз зібраних у справі доказів, відповідачем не додержано вимоги ст.ст. 50, 56 Закону №1404-VIII та без достатніх на те правових підстав накладено арешт на речові права, що належать іншій особі, не стороні виконавчого провадження.

Беручи до уваги наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання дій відповідача протиправними.

Що стосується позовної вимоги про скасуваня оскаржуємої постанови відповідача, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Оскаржуєма постанова відповідача за своїм змістом у порушення вимог статті 56 Закону №1404-VIII не містить переліки чи опису речових прав, які обтяжуються, або додатка із такими відомостями, що унеможливлює ідентифікувати відповідність обтяжених речових прав саме боржнику чи іншій особі.

Враховуючи те, що підставою внесення до реєстру речових прав відомостей про обтяження майна позивача є оскаржуєма постанова відповідача, то без її скасування не можливим стає проведення відповідної реєстраційної дії.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у частині скасування арешту з майна позивача із залишенням чинною оскаржуєму постанову відповідача, підлягає скасуванню із прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову і скасування цієї постанови, так як не може залишатися у силі рішення суб`єкта владних повноважень, яке своїм змістом дає підстави порушувати права не визначеного кола осіб.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у частині скасування арешту з належного ОСОБА_1 нерухомого майна, накладеного постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича про арешт майна боржника ВП №56982771 від 24 грудня 2019 року - скасувати.

Прийняте у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича про арешт майна (речових прав) боржника Фермерського господарства "Ланенцького" у виконавчому провадженні №56982771 від 24 грудня 2019 року.

Решту частину рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.