Справа № 620/1559/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1559/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року

у справі №60/1559/19(розглянуту за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № 5, яким встановлено порушення ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та на підставі п.п. 54.3.3.п. 54.3 ст. 54 розд. 2 ПК України, ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" застосовано суму штрафних санкцій 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що прийняття спірного податкового повідомлення-рішення є не обґрунтованим та безпідставним, при цьому, висновки контролюючого органу щодо допущення позивачем порушення порядку ведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових коштів і ліцензій є надуманими.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 15.05.2019 № 5.

Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у повному обсязі задоволено вимогу позивача щодо відшкодування понесених судових витрат, та присуджено до стягнення з Головного управління ДФС у Чернігівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 12921,00грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині визначеної суми понесених позивачем судових витрат.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Чернігівській області проведено фактичну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , з питань дотриманням суб`єктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових коштів і ліцензій. Перевірку здійснено в приміщенні перукарні " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За результатом перевірки складено акт від 22.04.2019 року.

Проведеною перевіркою встановлено, що на момент перевірки встановлено порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме зберігання алкогольних напоїв у місцях не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання, зокрема - одна пляшка віскі «Ханні Баністер» 1 л., 40% об., виробник Шотландія. Надходження до господарської одиниці вищезазначеного алкогольного напою на момент перевірки відсутній (а.с. 8-9).

На підставі цього акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 15.05.2019 № 5, яким встановлено порушення ст. 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та на підставі п.п. 54.3.3.П. 54.3 ст. 54 розд. 2 ПК України, ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 17000,00 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протравним звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Оскільки виявлений алкогольний напій "віскі", хоча і зберігався позивачем за місцем здійснення його підприємницької діяльності, однак ця діяльність ніяк не пов`язана з торгівлею алкогольними напоями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до наданого у статті 1 Закон №481/95-BP визначення, алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00 , 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 16 Закону №481/95-BP контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

За приписами пункту 11 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-BP забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Згідно частини шостою статті 15-3 Закону №481/95-BP, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Частиною чотирнадцятою статті 15 Закону №481/95-BP визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до положень статті 1 Закону №481/95-BP, роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі алкогольними напоями визначено Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 30.07.1996 №854 (далі - Правила №854).

Ці правила поширюються на всіх суб`єктів господарювання на території України незалежно від форм власності, які зареєстровані в установленому порядку і мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриманий згідно з вимогами законодавства (пункт 3 Правил №854).

Відповідно до пункту 22 Правил № 854 Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Частиною 37 статті 15 Закону №481/95-BP установлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників (абз. 21,22 ст.1 Закону №481/95-BP ).

Аналогічні приписи визначені пунктом 16 Правил № 845, де вказано, що зберігання алкогольних напоїв здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв, внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання, які відповідають вимогам нормативно-правових актів з питань охорони праці, здоров`я та навколишнього природного середовища, протипожежної безпеки, а також санітарних норм і правил. Місця зберігання алкогольних напоїв повинні добре вентилюватися, не мати стороннього запаху, бути непроникними для прямих променів світла, обладнані охоронною сигналізацією. Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вносять до Єдиного державного реєстру місць зберігання тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Відповідно до пункту 26 Правил № 845 Під час продажу алкогольних напоїв продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів:

- зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Як вбачається з наявних матерів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем встановлено факт зберігання пляшки алкогольного напою у приміщенні перукарні, однак не доведено факт зберігання такого з метою реалізації.

При цьому, наведені норми не передбачають порядку зберігання алкогольних напоїв придбаних приватними особами в роздрібній торгівлі для власного вживання і не забороняють зберігання таких алкогольних напоїв, в тому числі у службових чи виробничих приміщеннях, а тому ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" не може застосовуватись до приватних осіб, які придбали алкогольні напої в роздрібній торгівлі для власного вживання, у тому числі і на випадки зберігання таких алкогольних напоїв фізичними особами підприємцями, придбаних для власних потреб, в місцях проведення господарської діяльності, відмінної від оптової чи роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Разом з тим, в частині правомірності рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Авраменко Геннадієм Миколайовичем на підставі договору про надання правничої допомоги від 22.05.2019 року б/н, відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання правничої допомоги клієнту з аналізом законодавства та судової практики, у тому числі практики Верховного Суду, консультації з вивченням документів, пов`язаних з податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Чернігівській області від 15.05.2019 року № 5, збір доказів, тощо, складання процесуальних документів з оскарження податкового повідомлення-рішення, представництво в суді першої інстанції та інша правнича допомога, пов`язана із справою, включаючи підготовку до її розгляду (а.с.40).

Відповідно до змісту договору гонорар адвоката визначається у фіксованому розмірі та становить 11 000,00грн.

Згідно з детальним описом робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 620/1559/19, загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг, становить 15 годин та 1 судодень, загальна вартість наданих послуг - 11000,00 грн (а.с.39).

Оплата наданих послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19 від 22.05.2019 року на суму 11000,00 грн.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення з Головного управління ДФС у Чернігівській області суд першої інстанції не досліджував співмірність заявлених до стягнення судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу (11000,00грн) із складністю справи та ціною позову (17 000,00 грн).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб віднесено до категорії справ незначної складності.

На час звернення позивача з адміністративним позовом у 2019 році, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі з 01 січня 2019 року встановлено 1921,00 грн.

У даній справі позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 15.05.2019 року № 5 в сумі 17000,00грн. Зазначена сума у розмірі 17 000 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже справа відноситься до категорії справ незначної складності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Як вбачається з детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом надавалась консультація без вивчення документів тривалістю 2 години, а також консультація з вивченням документів тривалістю одну годину, окремо, здійснено погодження позиції з клієнтом тривалістю ще одну годину. При цьому, із наданих доказів неможливо встановити щодо яких питань проводилась консультація без вивчення документації, а також із її вивченням та без погодження позиції з клієнтом.

З наданого позивачем детального опису також вбачається, що адвокатом надавались послуги з вивчення документів необхідних для складання позовної заяви тривалістю 4 години, окремо вказано складання позовної заяви та виготовлення копій документів склало ще 4 годи. При цьому, з адміністративного позову вбачається, що такий складено на трьох аркушах, а в якості доказів в обґрунтування позову додано три документи (копію акту перевірки, копію письмових заперечень на акт перевірки, копію податкового повідомлення-рішення), що також свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною тривалістю 15 годин є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Крім того, із наданих доказів вбачається, зокрема із детального опису робіт вбачається, що адвокатом включено до переліку наданої правничої допомоги також послуги із складання детального опису витрат адвоката, тривалістю 1 год.

Відповідно до змісту статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відтак, складання адвокатом опису витрат такого адвоката не відноситься до правової допомоги в розумінні Закону № 5076-VI.

У зв`язку викладеним, а також враховуючи, що ті обставини, що договір про надання правничої допомоги та детальний опис наданих послуг не містить вартості кожної з наданих послуг та/або вартості послуг за годину, колегія судів, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2 500,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі, а також, сплачений згідно квитанції № 0.0..1 від 30.05.2019 року судовий збір в розмірі 1921 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині визначення розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, з ухваленням у цій частині нового рішення.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, з ухваленням у цій частині нового рішення.

Щодо розподілу судових витрат понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Авраменко Геннадієм Миколайовичем на підставі договору про надання правничої допомоги від 28.08.2019 року б/н, відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання правничої допомоги клієнту з аналізом законодавства та судової практики, у тому числі практики Верховного Суду, консультації з вивченням документів, пов`язаних з апеляційною скаргою ГУ ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, складання процесуальних документів, представництво в суді апеляційної інстанції та інша правнича допомога, пов`язана із справою, включаючи підготовку до її розгляду (а.с.76).

Відповідно до змісту договору гонорар адвоката визначається у фіксованому розмірі та становить 11 000,00грн.

Згідно з детальним описом робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 620/1559/19, загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг, становить 8 годин та 1 судодень, загальна вартість наданих послуг - 11000,00 грн (а.с.78).

Оплата наданих послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19/1 від 28.08.2019 року на суму 11000,00 грн.

Як зазначено вище, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу повинні враховуватись не лише надані позивачем докази, а й складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З наданого позивачем детального опису робіт ( наданих послуг) вбачається, що адвокатом надавались послуги:

- з вивчення апеляційної скарги, тривалістю 1 год;

- з аналізу законодавства та судової практики, тривалістю 1 год;

- узгодження позиції з клієнтом;

- складання відзиву на апеляційну скаргу, 4 год;

- складання детального опису витрат адвоката, тривалістю 1 год;

- участь в суді апеляційної інстанції, 2 судодня.

При цьому, із змісту апеляційної скарги вбачається, що така складена відповідачем на трьох аркушах та за своїм змістом є ідентичною відзиву на позов, що подавався відповідачем при вирішенні позову судом першої інстанції; відзив на апеляційну скаргу складено на трьох аркушах та здебільшого зачіпає питання співмірності витрат на правничу допомогу з сумою позову не містить аналізу судової практики щодо розгляду даної категорії справ, а також доказів в обґрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу.

Крім того, з аналізу змісту статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що складання детального опису витрат адвоката не відноситься до поняття «правнича допомога».

Наведене, на переконання колегії суддів свідчить, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу загальною тривалістю 8 годин є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

У зв`язку з цим, колегія судів, вирішуючи питання про розподіл судових витрат у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 1 000,00 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року в частині стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати 12921грн скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову якою стягнути з Головного управління ДФС у Чернігівській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 4421 (чотири тисячі двадцять одну ) гривню 00 копійок.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління ДФС у Чернігівській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підставі, зазначених у п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Т.Р. Вівдиченко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено 03 березня 2020 року.