Справа № 743/309/20
Суддя: Жовток Є. А.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/309/20
Провадження № 2-а/743/64/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю представника позивача Лазар О.О.

перекладача ОСОБА_1 Уддін

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ріпки адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

Центральне міжрегіональне управління ДМС у м.Києві та Київській області звернулось до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш - ОСОБА_2 , про продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 18.07.2018 року відповідача примусово видворено та затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду рішення Зарічного районного суду м.Суми було скасовано.

В подальшому рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 року відповідача повторно затримано з метою ідентифікації з поміщенням до ПТПІ на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.09.2019 року продовжено строк затримання відповідача до 10.03.2020 року.

Приймаючи до уваги, що відповідач не має документів посвідчуючих його особу, позивач звертався до Чернігівського ПТПІ з проханням заповнити анкету з метою документування на повернення в країну походження, проте відповідач від заповнення анкети відмовився з особистих міркувань.

Таким чином, видворити відповідача за межі України не виявляється можливим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, однак ускладнився пояснити, який загальний термін відповідач перебуває в умовах ізоляції, та яка мета його утримання в ПТПІ, оскільки на даний час не існує рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що раніше він вже вісім місяців утримувався в ПТПІ, після чого був звільнений і повторно затриманий та знову продовжує утримуватися дванадцять місяців.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 18.07.2018 року відповідача примусово видворено з України та затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2019 року вказане рішення було скасовано.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 року відповідача повторно затримано з поміщенням до ПТПІ на шість місяців, виключно з метою ідентифікації.

Вказане вище рішення вступило в законну силу, однак Васильківським міськрайонним судом не ухвалювалося рішення про примусове видворення відповідача, і вказане питання не було предметом судового розгляду.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.09.2019 року строк затримання відповідача продовжено до 10.03.2020 року.

Згідно пп. f п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі Амюр проти Франції та у справі Дугуз проти Греції вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає їх правовий статус.

Стаття 30 вказаного Закону регламентує, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

У відповідності до ч.11 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Виходячи з правового аналізу ст.289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності АЛЬТЕРНАТИВНИХ УМОВ, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є: 1) або відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, 2) або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. При цьому, наявність хоча б однієї з вказаних умов надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень належними і допустимими засобами доказування не довів тих обставин на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме продовження строку затримання відповідача понад граничний строк, визначений законом.

Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.72-77, 241-246, 289 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 , про продовження строку затримання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду, через Ріпкинський районний суд, в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя Є.А. Жовток