Справа № 369/10920/19
Суддя: Медведський М. Д.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/371/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11.10.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Медведського М.Д.

при секретарі Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора поліції УПП у Вінницькій області Жучковського Владислава Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що відносно нього 11.08.2019 року було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, у постанові вказано, що позивач порушив швидкісний режим руху.

В той же час, позивач зазначає, що розгляд справи відповідачем фактично не здійснювався, права передбачені КУпАП позивачу не роз`яснювались, законних доказів порушення швидкісного режиму відповідачем не надано. Зазначає, що відповідача не має права користуватись приладами вимірювання швидкості, які працюють не в автоматичному режимі, окрім цього постанову винесено на місці вчинення правопорушення, що не відповідає рішенню Коституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року щодо тлумачення ст. 276 КУпАП.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що факт порушення позивачем швидкісного режиму був встановлений за допомогою лазерного вимірювача швидкості у порядку встановленому чинним законодавством, порушення розгляду справи з боку інспектора поліції були відсутні, розгляду справи відбувався у строгій відповідності до вимог КУпАП.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду направив заяву про слухання справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

11.08.2019 року відповідачем складена постанова ЕАА № 318046 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП, згідно якої позивач порушив п. 12.4 ПДР України керуючи ТЗ в д.н. НОМЕР_1 порушив швидкісний режим в населеному пункті смт. Стрижавка, рухаючись зі швидкістю .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачене Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яким законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правилдорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів вулично-дорожній мережі.

У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщу вати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух», «контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль)».

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціямі громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю ш дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та і осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, - несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху в зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.п. 16, п. 4 «Положення про національну поліцію» затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 877, «Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань: регулює дорожній рух та здійснює контроль за додержанням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі».

В матеріалах справи наявний фотознімок, здійснений сертифікованим приладом ТruСam LTI 20/20 №000726, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 94 км/год. Суд заважує, що позивачем дана обставина не заперечується та не спростовується в позовній заяві.

При цьому, в матеріалах справи міститься видане ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки на лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСam LTI 20/20 №000726, чинне до 21 грудня 2019 року, Сертифікат Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № ИА-МІ/І-2903-2012, експертний висновок про відповідність лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruСam LTI 20/20 вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.

Таким чином, судом не встановлено будь-яких обставин, які б не дозволяли органам поліції використовувати лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСam LTI 20/20, доводи позивача про неможливість використання такої техніки в силу ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію», суд вважає надуманими, оскільки приписи ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» дозволяють органам поліції використовувати автоматичну фото- і відеотехніку, але лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТruСam LTI 20/20 має інше цільове призначення, не є не є засобом автоматичної фото- і відеотехніку, а має статус вимірювальної техніки в розумінні термінології ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність». В той же час, ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» не містить заборони органам поліції використовувати вимірювальну техніку.

Щодо розгляду справи інспектором поліції про адміністративне правопорушення на місці його вчинення суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 - ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (даті поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2, 4 статті 258 Кодексу України про адміністративного правопорушення встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноважена органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальної: закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи позивача про неможливість розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення є неспроможними, оскільки ґрунтуються на невірному розумінні змісту рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 внаслідок неврахування позивачем відповідних законодавчих змін до КУпАП, які були внесені до КУпАП протягом 2015-2019 років.

Відповідно до постанов Верховного Суду України по справі №760/2846/17 та по справі № 536/583/17 Позивач повинен довести обставини якими обґрунтовує позовні вимоги, але з позовної заяви поданої Позивачем не вбачається подання відповідних доказів щодо порушення розгляду справи. Так само відсутні докази на спростування доводів та доказів відповідача. Натомість, надані відповідачем докази доводять факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та спростовують доводи позовної заяви. Додатково суд враховує, що позивач не заперечує в позовній заяві фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, встановлених в оскаржуваній постанові, а оскаржував законність способу вимірювання його швидкості.

На підставі викладеного, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 6, 77, 78, 79, 241, 246, 268, 269, 271, 286 КАС України ст.ст.9, 10, 22, 33, 268, 287 - 289 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1, УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, Молодшого лейтенанта поліції Жучковського Владислава Валерійовича про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.Д. Медведський