Справа № 640/22425/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Київ № 640/22425/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2015 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, з виплатою усієї заборгованості, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.02.2015 року;

- рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати пенсії за один місяць;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування судових витрат 768,40 грн.

- зобов`язати ГУ ПФУ подати звіт про виконання судового рішення у справі.

Також просить суд визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити його, оскільки про підстави припинення виплати пенсії позивачу стало відомо з відповіді Пенсійного органу №179770/02 від 09.08.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком з 29.09.2014 року. Однак, з 01.02.2015 року виплату пенсії було призупинено до з`ясування підстав щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Вважає, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи.

На думку представника позивача, в даному випадку має місце втручання у право власності ОСОБА_1 (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), і таке втручання не ґрунтується на підставах, встановлених законами і Конституцією України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 року

відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 з 29.09.2014 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ (Солом`янський район), як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01.02.2015 року до з`ясування підстав щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Позивач зазначає, що з 01.02.2015 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 без прийняття будь якого рішення про припинення виплати пенсії та повідомлення про підстави припинення виплати пенсії. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вчинені з порушенням вимог Конституції України та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно листа Пенсійного фонду України №179770/02 від 09.08.2019 року, гр. ОСОБА_1 призупинено виплату пенсії з 01.02.2015 року до з`ясування наявності підстав щодо скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи. (а.с.10-11).

Спірним питанням даної справи є дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачеві, у зв`язку із скасуванням дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"(далі - Закон № 1706-VII) визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1706-VIIвстановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі статтею 14 Закону №1706-VIIвнутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 05.11.2014 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ №509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк".

Відповідно до п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ №509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст.12 Закону № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20.06.2016, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у встановленому порядку був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком.

Проте, позивачу було припинено виплату пенсії внаслідок скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до п.9 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Суд зауважує, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 Закону № 1058-IV.

Водночас, Законом №1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність особи за її фактичним місцем проживання, а тому припинення відповідачем виплати пенсії позивачу з 01.04.2017 було здійснено не у спосіб передбачений Законом №1058- IV, що свідчить про протиправність дій відповідача.

Крім того, застосування до даних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не знаходить свого підтвердження, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI має вищу юридичну силу відносно норм зазначеної постанови.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Також, суд зазначає, що 29.06.2017 Окружним адміністративним судом міста Києва у справі №826/12123/16, визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 та абз.10 п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 залишено без змін вказану постанову, що свідчить про набрання нею законної сили. Зазначеними рішеннями встановлено, що оскаржувані норми обмежують позивача та інших осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений ст.24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені ст.33 Конституції України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд підкреслює, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст.49 Закону №1058-IV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. В той же час, жоден з передбачених законом випадків припинення виплати пенсій відповідачем не був застосований, що свідчить про безпідставність припинення позивачу виплати пенсії з 01.02.2015 року та зумовлює наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що приписами ч.2 ст.122 КАС України дійсно встановлено загальний строк звернення до суду особою за захистом своїх порушених прав, у шість місяців.

Однак, ч.2 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд враховує, що позивач, вимоги якого, за своєю суттю, виникли у зв`язку із тим, що попередньо призначені йому суми пенсії, починаючи з лютого 2015 року, не отримані ним, а зазначені вимоги безпосередньо спрямовані на виплату призначеної пенсії за минулий час, отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому , пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, виконуються негайно.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок відповідача добровільно і негайно виконати рішення суду про присудження виплатити пенсію і цей обов`язок полягає у тому, що у відповідача обов`язок видати пенсію у межах стягнення за один місяць виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Стосовно клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у строк один місяць з дня отримання рішення суду після набрання ним законної сили суд зазначає наступне.

Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах та встановлено наступне.

Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем не наведено аргументів та не надано доказів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні відповідного клопотання.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії з 01 лютого 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії, з виплатою усієї заборгованості, що виникла за період її несплати, починаючи з 01 лютого 2015 року.

Допустити до негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачеві пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Присудити з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Смолій