Справа № 1340/5192/18
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5192/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2020 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Кушик Й.-Д. М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 1340/5192/18 за
позовом Приватного підприємства «Лемар Агро», представник Гулін Ю.О.
до Головного управління ДПС у Львівській області, представник Стецьків Н.І.
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року. За результатами перевірки зафіксовано ряд порушень податкового законодавства, що зазначено в акті №2490/13-01-14-13/36418926 від 12.10.2018 року. На підставі зазначеного акту сформовано та направлено позивачу спірне рішення яким визначено суму пені в розмірі 555329,06 гривень.
Перевіркою встановлено порушення ПП «Лемар Агро» вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», щодо ненадходження валютної виручки за експортовану продукцію від фірми нерезидента «ALPENFOOD» LTD (Грузія) по контракту від 10.02.2017 року №1. Відповідно підприємству нараховано пеню за порушення термінів у сфері зовнішньоекономічної діяльності щодо співпраці з «ALPENFOOD» LTD (Грузія) в сумі 555329,06 гривень.
Однак позивач вважає, що такі висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам господарської діяльності підприємства, ґрунтуються на неправильному застосуванні податковим органом норм валютного законодавства, що в свою чергу, призвело до незаконного нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
10 лютого 2017 року між Приватним підприємством «Лемар Агро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬПЕНФУД ЛТД» ,Грузія, був укладений Контракт №1 на поставку товару (курячі тушки, четвертини).
Позивач вважає, що будь-яке нарахування пені позивачу повинне бути зупинене з
20.03.2018 року. В той же час інспекторами невірно визначена дата надходження валютної виручки - 05.06.2018 року (Ухвала Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі №914/856/18). ПП «Лемар Агро» звернулось до суду не 05.06.2018 року а 11.05.2018 року. Суд позовну заяву прийняв до розгляду 11.05.2018 року, а не 05.06.2018 року. Оскільки днем прийняття позову судом вважається день його вручення безпосередньо канцелярії суду або день поштового відправлення позовної заяви на адресу суду, згідно штемпеля поштового відділення тощо. Вказаний висновок підтверджується позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалі від 13.07.2016 року у справі №К/800/6472/16 (категорія справи 813/4770/15). Отже з урахуванням дати прийняття позову судом 11.05.2018 року, а не 05.06.2018 року відповідачем зайво нараховано пеню на суму 195604,62 гривень. З урахуванням застосування позивачем порядку досудового врегулювання спору, а саме надсилання контрагенту вимоги 20.03.2018 року відповідачем безпідставно здійснено нарахування пені на суму 466990,10 гривень.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що ним проведено документальну планову виїзну перевірку, за результатами якої складено акт №2490/13-01-1413/36418926 від 12.10.2018 року та встановлено, зокрема, порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині ненадходження валютної виручки за експортовану продукцію від фірми нерезидента «ALPENFOOD» LTD (Грузія) по контракту від 10.02.202017 року № 1 та відповідно нараховано пеню в розмірі 555329,06 грн.
Перевіркою встановлено, що ПП «Лемар Агро» (Продавець) на виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 10.02.2017 № 1, укладеного з фірмою - нерезидентом «ALPENFOOD» LTD (г.Тбилиси, 0179, ул.Шио Мгвимели, 15/3, ID: НОМЕР_1 , банківські реквізити: р/р НОМЕР_2 GEL, НОМЕР_3 USD, BANK: «ТВС BANK», г.Тбилиси, Грузія, SWIFT: BCBGE22) здійснено експорт м`яса свійської птиці - четвертини задні морожені свійських курей, м`яса свійської птиці, виду Gallus domesticus, замороженого згідно з наступних митних декларацій:
У зв`язку і з виникненням неповернутої валютної виручки від фірми нерезидента «ALPENFOOD» LTD, ПП «Лемар Агро» 07.05.2018 року звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до фірми нерезидента «ALPENFOOD» LTD про стягнення заборгованості. 05.06.2018 року Господарським судом Львівської області прийнято ухвалу про відкриття провадження у справі № 914/856/18, триває судове оскарження.
Також відповідач заперечує твердження позивача, що днем прийняття позову є день його вручення безпосередньо до канцелярії суду або день поштового відправлення позовної заяви на адресу суду, згідно штемпеля поштового відправлення тощо, оскільки згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок розрахунків в іноземній валюті» вказано, що пеня не сплачується з дати прийняття позову до розгляду, а не з дати подання позову.
На думку відповідача, не можна вважати датою прийняття позову до розгляду, дату штемпеля на конверті поштового відомства місця відправлення (що є датою подання позову), тому що неможливо прийняти позов до розгляду до моменту фактичного надходження позовної заяви до суду.
Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про порядок розрахунків в іноземній валюті», пеня не нараховується у разі прийняття судом позову до розгляду.
Тобто, позов може бути як прийнятий, так і не прийнятий до розгляду судом. В такому випадку, суддя не постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі, а позов повертається позивачу без розгляду.
Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові докази та документи, просила в задоволенні позову відмовитию
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 08.11.2018 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі . Ухвалою судді від 08.01.2019 року вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.02.2019 року залишено позовну заяву без розгляду. Ухвалою суду від 31.07.2019 року зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 20.11.2019 року поновлено провадження у справі.
Судом встановлені наступні обставини:
12.10.2018 року ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного підприємства «Лемар Агро» податкового законодавства за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року валютного за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року. За результатами вказаної перевірки складено акт за №2490/13-01-14-13/36418926.
Перевіркою встановлено порушення ПП «Лемар Агро» вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», в частині ненадходження валютної виручки за експортовану продукцію від фірми - нерезидента «ALPENFOOD» LTD (Грузія) по контракту від 10.02.2017 року №1.
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Судом також встановлено, що 10.02.2017 року між Приватним підприємством «Лемар Агро» та компанією «ALPENFOOD» LTD (Грузія), був укладений Контракт №1.
На виконання умов контракту ПП «Лемар Агро» поставив «ALPENFOOD» LTD товар - м`ясо свійської птиці на загальну суму 266515,00 доларів США.
За поставлений товар, «ALPENFOOD» LTD здійснив часткову оплату а саме 167413,76 доларів США.
Згідно ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 N 475 розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.
Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.
У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.
Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган, обраховуючи пеню, пов`язав момент зупинення нарахування пені з фактом прийняття судом позовної заяви до провадження, а не з моментом її реєстрації в суді або направлення до суду.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.
А в силу положень частини 4 статті 4 цього Закону, в разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.
Днем подання позовної заяви вважається день його вручення суду, а при відправленні позовної заяви поштою - дата штемпеля на конверті поштового відділення місця відправлення (частина 2 цієї статті).
Судом частково враховуються аргументи позивача, а саме в частині нарахованої пені на суму 195604,62 грн., оскільки відповідачем не враховано те, що дата звернення резидентом-позивачем із позовом до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом (а не з дати прийняття до провадження), внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, встановлених статтями 1, 2 Закону «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», і пеня за їх порушення не сплачується. Отже з урахуванням дати прийняття позову судом 11.05.2018 року, а не 05.06.2018 року відповідачем зайво нараховано пеню на суму 195604,62 грн.
Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією ВС викладеною в постанові від 28.01.2020 у справі 815/735/16.
Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що з урахуванням застосування позивачем досудового врегулювання спору, а саме надсилання контрагенту вимоги 20.03.2018 року, відповідачем безпідставно нараховано пеню на суму 466990,10 грн, оскільки законодавчо звільнення від такої відповідальності пов`язано лише з датою звернення резидента до суду, звернення до контрагента з відповідною вимогою не звільняє позивача від відповідальності за вищевказані порушення вимог закону, відповідно в цій частині нарахована пеня сплачується за кожний день прострочення.
З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, а саме в частині нарахування пені в сумі 359724,44 грн., з розрахунком зупинення нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті 11.05.2018 року.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 02.03.2020 року.

Суддя Гавдик З.В.