Справа № 201/12780/19(6-а/201/16/2019)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2020 року м. Дніпросправа № 201/12780/19(6-а/201/16/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року

у справі №201/12780/19(6-а/201/16/2019)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про перерахунок та відшкодування невиплачених надбавок до пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2007 року задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Дніпропетровська провести, починаючи з 2005 року, перерахунок та відшкодування недоплат щомісячної додаткової пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2008 року постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2007 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2009 року постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2008 року скасовано. Постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2007 року змінено в частині дати проведення перерахунку додаткової пенсії, зобов`язавши відповідача перерахувати ОСОБА_1 пенсію з 01 вересня 2007 року. В решті судове рішення залишено без змін.

У подальшому ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30 жовтня 2009 року роз`яснено постанову Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2007 року у вказаній адміністративній справі наступним чином: при виконані постанови відповідачеві належить виходити з того, що нею поновлене право позивача на отримання з 01 вересня 2007 року додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та підвищення пенсії у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 05 жовтня 2007 року видано виконавчий лист.

14 листопада 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , у якій останній з урахуванням додаткових письмових пояснень просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений судом строк відповідний звіт про подальше виконання постанови Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 грудня 2007 року у справі № 2-а-565/07.

В обґрунтування поданої заяви вказано, що 04 грудня 2007 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглянуто вищевказаний позов ОСОБА_1 , рішення суду після розгляду 17 вересня 2009 року та часткового його задоволення касаційною інстанцією 05 листопада 2009 року набрало законної сили. Проте, як стверджує лист №7306/Р-09 УПФ від 15 жовтня 2019 року вищезазначене рішення суду, в частині набутого та поновленого інваліду Чорнобиля 1-ої категорії права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% існуючої мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виконуватися не буде із-за внесення змін до ст. 50 Закону, якими встановлено, що така додаткова пенсія призначається і виплачується лише в порядку та розмірі, встановлених постановами Кабінету Міністрів України. А тому УПФ самостійно в 2017 році стало виплачувати заявнику додаткову пенсію у розмірі 379,6 грн., замість визначених судом 50% мінімальної пенсії за віком. В результаті чого, щомісячна недоплата пенсії заявнику склала 402,4 грн., що заявник вважає порушенням його прав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 р. у справі № 201/12780/19(6-а/201/16/2019) в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт щодо подальшого виконання судового рішення - відмовлено.

Ухвалу суду мотивовано тим, що судом першої інстанції, яким ухвалювалось рішення по суті заявлених позивачем позовних вимог, не встановлювався судовий контроль, а отже підстав для зобов`язання відповідача подати звіт не вбачається.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 р. у справі № 201/12780/19(6-а/201/16/2019), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що своїм рішенням позбавив позивача на належний соціальний захист. В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги зі зміненими вимогами, відповідно до змісту уточненої апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представником відповідача зазначено про відсутність підстав для задоволення скарги, зауважено, що питання надання звіту про виконання судового рішення вже вирішувалось судом апеляційної інстанції, та наголошено, що виконання рішення суду на час подання позивачем заяви про надання звіту , є неможливим з огляду на зміни в законодавстві.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, вказаною нормою КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

Натомість, захист прав позивача внаслідок рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду передбачено положеннями ст. 383 КАС України.

За приписами ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Матеріали справи свідчать, що при постановленні рішення судом першої інстанції судовий контроль не встановлювався.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлення судового контролю за відповідною заявою позивача вже після постановлення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №826/18826/14.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів даної справи, постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2007 року набрала законної сили 17.09.2009 року.

Зазначене судове рішення виконано відповідачем відповідно до резолютивної частини судового рішення, до 2017 року, в подальшому, відповідно до листа Пенсійного фонду, рішення суду виконувалось у відповідності до вимог зміненого законодавства.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримував пенсію у розмірі, визначеному судовим рішенням до того часу, поки механізм нарахування її пенсії, встановлений вищезазначеним судовим рішенням на підставі чинного законодавства, не було змінено, внаслідок чого був змінений і розмір виплачуваної йому пенсії. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що судове рішення виконане відповідачем в межах покладених зобов`язань та компетенції територіального органу Пенсійного фонду України, із врахуванням подальших змін законодавства.

Судова колегія констатує, що припинення виплати пенсії не пов`язано з виконанням рішення суду, а пов`язано з виникненням нових обставин, а саме змін у законодавстві. Також суд зазначає, що заявник не позбавлений можливості в порядку адміністративного судочинства оскаржувати дії та бездіяльність відповідача, які вчинені після виконання постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стосовно питань соціального забезпечення. Питання щодо правомірності чи протиправності припинення виплати пенсії у розмірі визначеному рішенням суду, у зв`язку із змінами в законодавстві, можуть бути предметом іншого судового спору.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю у справі.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 р. у справі № 201/12780/19(6-а/201/16/2019) - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 р. у справі № 201/12780/19(6-а/201/16/2019) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко