Справа № 609/601/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 609/601/19 пров. № А/857/1014/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року (суддя Ковтунович О.В., м. Шумськ, повний текст судового рішення складено 12 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Державний кадастровий реєстратор відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Горбовий О.Ф. в травні 2019 року звернувся до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від від13.05.2019 №27. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова є незаконною з огляду на порушення державним інспектором положень статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та пункту 3.5 «Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.07.2004 №264 (далі Інструкція №264) щодо строку накладення адміністративного стягнення. Також позивач вважає свої дії правомірними, посилаючись на статтю 55 Закону України «Про землеустрій», якою визначений перелік документів, які включаються до технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельної ділянки в натурі (на місцевості), у який включений акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Просить взяти до уваги, що накладення на нього максимального виду стягнення відбулось без врахування положень статті 34 КУпАП, не взявши до уваги обставин утримання ним неповнолітньої доньки, яка навчається на контрактній основі, а також єдиний утримує сім`ю, оскільки дружина тимчасово не працює. Крім того вказує, що ним повторно розглянуті заяви громадян і відповідні відомості внесені до Національної кадастрової системи.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року у справі №609/601/19 заявлений позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення від 13.05.2019 №27 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 53-6 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища керувався рішенням суду у справі №1940/1762/18 та ним були дотримані вимоги КУпАП та Інструкції №264, а тому оскаржену постанову вважає повністю законною та обґрунтованою, яка відповідає вимогам чинного законодавства щодо наявності факт та складу адміністративного правопорушення.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і такі обставини підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 обіймає посаду державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Мочулою Н.Л. 24.04.2019 складено протокол №002530 відносно громадянина ОСОБА_1 , відповідно до якого встановлено, що згідно рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Горбового О.Ф. від 27.06.2018 №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 та від 16.07.2018 №РВ-2018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 вимагав не передбачені законом документи для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та для надання таких відомостей, а саме: безпідставно вимагав документи, що підтверджують розмір земельної ділянки та посвідчують право на земельні ділянки, а також акти приймання-передачі межових знаків на зберігання від громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №1940/1762/18, чим вчинив порушення пункту 4 частини четвертої статті 9, частин п`ятої, шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі Порядок №1051).

25.04.2019 на адресу позивача скеровано повідомлення №1.2-2-11-1490 з пропозицією прибути до відповідача 13.05.2019 на 11 год. для розгляду адміністративної справи; одночасно позивачу направлено копію протоколу від 24.04.2019 №002530. Вказане повідомлення отримано відділом Державного кадастрового реєстратора у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 05.03.2019 за вх.105/0/149-19.

На підставі вищезазначеного протоколу 13.05.2019 Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Мочулою Н.Л. прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення №27, якою Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 53-6 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Мотивом притягнення позивача до адміністративної відповідальності у оскарженій постанові відповідача зазначено те, що позивачем вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - вимагання не передбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, що підтверджено рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №1940/1762/18, у зв`язку з чим накладено стягнення та на підставі частини першої статті 53-6 КУпАП.

Судом також встановлено, що супровідним листом Шумського відділення Головного управління Національної поліції Тернопільській області від 12.04.2019 за вих. №1989/117/01-2019 на адресу начальника Державної екологічної інспекції в Тернопільській області було надіслано звернення ФОП ОСОБА_6 разом із матеріалами, отриманими під час проведення перевірки, для подальшої перевірки та прийняття законного рішення.

Державним кадастровим реєстратором відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області 27.06.2018 прийняті рішення про відмову гр. ОСОБА_7 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1762/18 скасовано рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру державного кадастрового реєстратора Відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 .: №РВ-018 від 27.06.18; №РВ-018 від 27.06.18; №РВ-018 від 27.06.18; №РВ-018 від 16.07.18; №РВ-018 від 16.07.18; №РВ-018 від 16.07.18; №РВ-018 від 16.07.18, та зобов`язано реєстратора ОСОБА_1 повторно розглянути заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: від 25.06.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 25.06.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 25.06.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 13.07.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 13.07.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 13.07.2018 реєстраційний номер ЗВ-018; від 13.07.2018 реєстраційний номер ЗВ-018 разом з доданими до них документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до листа від 19.07.2019 №247/116-19, доданого до матеріалів справи, реєстратором ОСОБА_1 повідомлено головуючого суддю у вказаній справі про виконання ним рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1762/18 шляхом внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час складання протоколу відповідачем не дотримані вимоги Інструкції №264, які є запобіжним заходом щодо унеможливлення зловживань з боку інспекторів щодо складання та розгляду адміністративних матеріалів без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та спрямовані на забезпечення доказів відмови цієї особи від участі в адміністративному процесі щодо її притягнення до адміністративної відповідальності. Також позивачу не були роз`яснені з боку суб`єкта владних повноважень під підпис його права, передбачені статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 53-6 КУпАП. Разом з тим, позиція колегії суддів щодо правових підстав для задоволення позову є відмінною від висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частини першої статті 53-6 КУпАП.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП (тут і надалі в редакції на час прийняття спірної постанови) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною першої статті 53-6 КУпАП встановлено відповідальність за порушення встановлених законом строків внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей, вимагання не передбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та для надання таких відомостей, що тягне за собою накладення штрафу на державних кадастрових реєстраторів від двадцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

З оскаржуваної постанови видно, що така прийнята посадовою особою відповідача - Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Тернопільської області Мочулою Н.Л. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог частини першої статті 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр, якою передбачена, зокрема адміністративна відповідальність за частиною першою статті 53-6 КУпАП на підставі заслуховування осіб, що брали участь у розгляді справи та розглянутого протоколу про адміністративне правопорушення від 24.04.2019 №002530. Водночас, вказаним протоколом, складеним відносно ОСОБА_1 , встановлено допущення ним порушення, передбаченого пунктом 4 частини четвертої статті 9, частин п`ятої, шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункту 67 Порядку №1051.

Статтею 242-1 КУпАП визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 47 - 50, 52 - 53-1, 53-3 - 54, 59 - 77-1, статтею 78 (крім порушень санітарних норм), статтями 78-1 - 79, статтями 80-83 (крім порушень санітарних норм), частинами першою і третьою статті 85, статтями 86-1, 87, статтею 89 (щодо диких тварин), статтею 90-1 (крім порушень санітарних норм), статтями 91-1 - 91-4, статтею 95(крім порушень санітарних норм та норм ядерної безпеки), статтею 153, статтею 167 (щодо реалізації нафтопродуктів, екологічні показники яких не відповідають вимогам стандартів, норм та правил) і статтею 188-5 цього Кодексу.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища та його заступники, старші державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори України з охорони навколишнього природного середовища, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя та їх заступники, головні державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища Чорного і Азовського морів та їх заступники, старші державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища, державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій.

Таким чином, розгляд справи про адміністративні правопорушення законодавства про Державний земельний кадастр підвідомчий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, від імені якого має право розглядати в тому числі і державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища відповідної території у даному випадку Тернопільської області.

У відповідності до статті 4 Закону №3613-VI регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України «Про землеустрій», «Про оцінку земель», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про захист персональних даних», інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно частин першої та п`ятої статті 5 Закону №3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом: створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Частина третя статті 5 Закону №3613-VI встановлює, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру, пунктом 67 якого встановлено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.

Відповідно до вимог статті 9 №3613-VI внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Частиною першою статті 11 Закону №3613-VI передбачено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

За приписами частини четвертої статті 24 України №3613-VI для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

У відповідності до частини п`ятої ст.24 Закону України №3613-VI державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно із частиною шостою статті 24 Закону №3613-VI підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

У рішеннях про відмову гр. ОСОБА_7 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 від 27.06.2018 Державним кадастровим реєстратором відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області підставою для відмови слугувало подання заявником документів не в повному обсязі, зокрема відсутність документів, що підтверджують розмір земельної ділянки та посвідчують право на земельні ділянки, відсутність актів приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною десятою статті 55 цього ж Закону встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території);д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів);и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Фабула допущеного позивачем правопорушення полягає в тому, згідно рішень державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Горбового О.Ф. про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.06.2018 за №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 та від 16.07.2018 за №РВ-2018, №РВ-018, №РВ-018,№РВ-018,№РВ-018 державний реєстратор вимагав не передбачені законом документи для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та для надання таких відомостей, а саме: безпідставно вимагав документи, що підтверджують розмір земельної ділянки та посвідчують право на земельні ділянки, а також акти приймання-передачі межових знаків на зберігання від громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №1940/1762/18.

Однак, вказане формулювання не розкриває зміст інкримінованого порушення, а перелік правових норм допущеного позивачем правопорушення, які вказані посадовою особою відповідача, а саме: пункту 4 частини четвертої статті 9, частин п`ятої, шостої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», пункту 67 Порядку №1051 носять загальний і неконкретизований характер.

Відповідачем не розкрито безпосередній зв`язок між рішеннями Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі №1940/1762/18 та розглядуваними діями позивача і його рішеннями про відмову у внесені відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.06.2018 за №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 та від 16.07.2018 за №РВ-2018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018. При цьому, доказів оскарження таких рішень позивача суду не надано.

Частиною четвертою статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1762/18, яке 19.02.2019 набрало законної сили внаслідок постановлення Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвали про повернення апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, встановлено, що згідно укладених договорів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 18.04.2018, 07.05.2018 та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , враховуючи, що межі земельних ділянок громадян є наявні (встановлені) в натурі (на місцевості) і збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами, та те, що спори із суміжними землекористувачами відсутні, по бажанню замовників виконання робіт по закріпленню їх межовими знаками в кошторис робіт не включалось та відповідно не проводилось.

На підставі встановлених обставин в межах розгляду справи №1940/1762/18 суд дійшов висновку про безпідставність посилання державного реєстратора на невідповідність електронного документа встановленим вимогам, зокрема відсутність документів, що підтверджують розмір земельної ділянки та посвідчують право на земельні ділянки, відсутність актів приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, описаних в правовій нормі, необхідних і достатніх для визнання вчиненого діяння як конкретного адміністративного правопорушення.

Елементи складу адміністративного правопорушення: об`єкт адміністративного правопорушення; об`єктивна сторона адміністративного правопорушення; суб`єкт адміністративного правопорушення; суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення.

Значення складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що він є підставою для адміністративної відповідальності. При відсутності в діянні складу адміністративного правопорушення справа про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини першої статті 247 КУпАП).

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини в сфері державного управління, що регулюються нормами права та охоронювані заходами адміністративної відповідальності. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення - зовнішнє вираження адміністративного правопорушення, що характеризується діянням, наслідками і причинно-наслідковим зв`язком між ними. Суб`єктом адміністративного правопорушення визнається особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння і здатне нести адміністративну відповідальність. Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення - це психічна сфера діяльності особи, яка вчинила адміністративне правопорушення у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння.

На переконання колегії суддів встановлені у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1762/18 обставини не вказують про прямий умисел державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 при прийнятті ним рішень про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.06.2018 за №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 та від 16.07.2018 за №РВ- 2018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018, №РВ-018 на вчинення позивачем порушення законодавства у сфері Державного земельного кадастру, а саме вимагання не передбачених законом документів для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, за що передбачена частиною першою статті 53-6 КУпАП адміністративна відповідальність.

Приймаючи та мотивуючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідач не досліджував обставин інкримінованого позивачу правопорушення на предмет його складу, зокрема і суб`єктивної сторони, а лише на підтвердження свого висновку послався на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1940/1762/18. Докази протилежного відповідачем суду не надані.

У відповідності до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановленого та досліджених доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, приймаючи оскаржувану постанову, прямого умислу в діях позивача при прийнятті ним рішень на вчинення протиправних дій, які визначені диспозицією частини першої статті 53-6 КУпАП, що свідчить про необґрунтованість та нерозсудливість дій відповідача, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а отже постанова про накладення адміністративного стягнення від 13.05.2019 №27 підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлене, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

Разом з тим, згідно вимог частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Наведені вимоги в розглядуваному випадку судом не дотримані, оскільки рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення не прийнято.

Відповідно до приписів частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак помилково застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), через що оскаржуване рішення суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів задоволення позовних вимог.

Також суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права (за наслідками справи не вирішив питання про закриття провадження в адміністративній справі), через що оскаржуване рішення суду належить змінити в резолютивній частині шляхом її доповнення відповідними положеннями про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за частиною першою статті 53-6 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП (за відсутності складу адміністративного правопорушення).

В решті рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судом рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

Керуючись частиною третьою статті 243, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2019 року змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду, а також доповнити резолютивну частину рішення реченням наступного змісту:

«Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно Державного кадастрового реєстратора Відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області ОСОБА_1 за частиною першою статті 53-6 КУпАП».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 04 березня 2020 року.