Справа № 809/1910/14
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

05 березня 2020 року
Київ
справа №809/1910/14
адміністративне провадження №К/9901/17584/18
№К/9901/17586/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О., Яковенка О.О.

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_1 та Івано-Франківського обласного військового комісаріату на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі №809/1910/14 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії, -
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1. У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила зобов`язати відповідача виплатити їй заробітну плату за відпрацьований робочий день 17 січня 2013 року в розмірі 196,48 грн та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належної заробітної плати з 18 січня 2013 року по день винесення судового рішення.
1.1. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано Івано-Франківський військовий комісаріат виплатити ОСОБА_1 середньоденну заробітну плату за робочий день 17 січня 2013 року в розмірі 196,48 грн. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 6483,84 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
1.2. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати залишено без розгляду. Позовні вимоги ОСОБА_1 про виплату коштів за відпрацьований робочий день задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 196,48 грн заробітної плати за робочий день 17 січня 2013 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
1.3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2015 року скасовано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
1.4. Під час нового розгляду зазначеної справи ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за два дні невикористаної відпустки. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що останній її робочий день був 17 січня 2013 року - день звільнення згідно наказу та запису в трудовій книжці, а тому за цей день їй має бути виплачений середній заробіток, а також середній заробіток за два дні невикористаної відпустки. У зв`язку із затримкою виплати середнього заробітку за останній робочий день, позивач просила стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати заробітку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України по день постановлення рішення суду.
1.5. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належної їй зарплати залишено без розгляду з підстав, передбачених статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.
1.6. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 196,48 грн заробітної плати за робочий день 17 січня 2013 року та 392,96 грн компенсації за два дні невикористаної відпустки, з вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
1.7. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2016 року скасовано ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
1.8. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належної заробітної плати при звільненні, починаючи з 18 січня 2013 року по 10 травня 2016 року в сумі 161899,52 грн.
1.9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2017 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
2. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, позов задоволено частково.
2.1. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 18 січня 3024 року по 31 травня 2016 року в розмірі 40 447, 49 грн.
2.2. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. ОСОБА_1 з 30.12.2008 перебувала на державній службі в ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді провідного спеціаліста юридичної групи.
3.2. Наказом військового комісара Івано-Франківського ОВК від 25.12.2012 року №242 позивача звільнено з роботи 28.12.2012 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Наступними пунктами наказу передбачалися виплати вихідної допомоги в сумі 4095,37 грн. та компенсації за невикористану відпустку за 3 календарних дні за робочий період з 01.12.2012 по 28.12.2012.
3.3. Відповідно до наказу №7 від 17.01.2013 відмінено п.2 наказу військового комісара Івано-Франківського ОВК від 25.12.2012 №242 стосовно звільнення державного службовця ЗСУ ОСОБА_1 на підставі ст. 40 кодексу Законів про працю України. Наступними пунктами визначено: державного службовця ЗСУ ОСОБА_1 вважати такою, що з 27.12.2012 по 16.01.2013 знаходилася на стаціонарному лікуванні в зв`язку з хворобою. Підлягала виплаті також допомога по тимчасовій непрацездатності за 13 робочих днів. Крім того, ОСОБА_1 звільнено з роботи 17.01.2013 у зв`язку з переведенням до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську, відповідно до п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України. Підлягала виплаті компенсація за невикористану відпустку за 6 календарних днів за робочий період з 01.01.2012 по 17.01.2013.
3.4. Згідно відомостей Книги обліку руху трудових книжок працівників ОСОБА_1 17.01.2013 видано трудову книжку, про що свідчить її підпис в даній Книзі.
3.5. Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом за відомістю про виплату грошей №3 за лютий 2013 року виплачено позивачу 1468,58 грн., які отримані нею особисто 18.02.2013. Дана обставина підтверджується наданою відповідачем розгорнутою довідкою виплат, які було здійснено на момент звільнення ОСОБА_1 , а також не заперечувалася представником позивача у судовому засіданні.
3.6. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 у іншій справі, яка набрала законної сили, встановлено, що з врахуванням положень Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 вважається звільненою з наступного дня після того дня, з якого починається строк, тобто з 18.01.2013, та у зв`язку з цим стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 196,48 грн. заробітної плати за робочий день 17.01.2013 та 392,96 грн. компенсації за два дні невикористаної відпустки, з вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
3.7. Відповідачем згідно платіжного доручення №47 від 30.05.2016 перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Ощадбанк", кошти у сумі 474,50 грн. Згідно виписки АТ "Ощадбанк" від 23.06.2016 кошти у сумі 474,50 грн. поступили на поточний рахунок позивача 31.05.2016. Також, з довідки Івано-Франківського обласного військового комісаріату від 24.04.2017 за №1/2897 вбачається, що згідно платіжного доручення №47 від 30.05.2016 відповідачем виплачено позивачу заробітну плату за 17.01.2013 та два дні невикористаної відпустки.
3.8. Тобто, повний розрахунок з позивачем при її звільненні відповідачем проведено 31.05.2016.
3.9. Таким чином, час затримки відповідачем повного розрахунку з позивачем при його звільненні становить з 18.01.2013 по день проведення фактичного розрахунку 31.05.2016.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що час затримки відповідачем повного розрахунку з позивачем при його звільненні становить з 18.01.2013 по день проведення фактичного розрахунку 31.05.2016. Вказав, що передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальним є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 даного Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. При цьому, відповідачем не доведено відсутності його вини в нездійсненні виплат позивачу.
4.1. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, судами зазначено, що враховуючи принцип справедливості та співмірності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24,42% від загальної суми нарахованого середнього заробітку за 843 дні затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 18.01.2013 по 31.05.2016, що становить 40 447,49 грн. (24,42% від 165 632,64 грн.).
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5. Позивач звернулася із касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови в задоволені позову, з огляду на неправильне застосуванням судами норм матеріального права, а саме ст. 116, 117 КЗпПУ. Скаржник вказує на неправомірне зменшення суми, яка згідно закону має право вимагати працівник за невиконання обов`язку власником або уповноваженим ним органом, що є порушенням права власності працівника.
6. Відповідач також не погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення позову, в касаційній скарзі просить їх скасувати, провадження у справі закрити. Зазначає про недослідження судами питання застосування строків при розгляді спору про стягнення заборгованості за час затримки виплат.
7. Відповідач також подав до суду відзив на касаційну скаргу позивача, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій скасувати, провадження у справі закрити, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційних скарг:
8. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
9. Статтею 43 Конституцією України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.
10. Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
11. Частиною 1 статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
12. Судами встановлено, що Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом за відомістю про виплату грошей №3 за лютий 2013 року виплачено позивачу 1 468,58 грн., які отримані нею особисто 18.02.2013, що підтверджується наданою відповідачем розгорнутою довідкою виплат, які було здійснено на момент звільнення ОСОБА_1 .
13. Крім того, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2016, яка набрала законної сили, встановлено, що з врахуванням положень Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 вважається звільненою з наступного дня після того дня, з якого починається строк, тобто з 18.01.2013, та у зв`язку з цим стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 196,48 грн. заробітної плати за робочий день 17.01.2013 та 392,96 грн. компенсації за два дні невикористаної відпустки, з вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.
14. Відповідачем згідно платіжного доручення №47 від 30.05.2016 перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Ощадбанк", кошти у сумі 474,50 грн. Згідно виписки АТ "Ощадбанк" від 23.06.2016 кошти у сумі 474,50 грн. поступили на поточний рахунок позивача 31.05.2016. З довідки Івано-Франківського обласного військового комісаріату від 24.04.2017 за №1/2897 слідує, що згідно платіжного доручення №47 від 30.05.2016 відповідачем виплачено позивачу заробітну плату за 17.01.2013 та два дні невикористаної відпустки. Тобто, повний розрахунок з позивачем при її звільненні відповідачем проведено 31.05.2016.
15. Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
16. Частиною 2 цієї статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
17. Таким чином, як вірно враховано судами, передбачений частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальним є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
18. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 даного Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
19. Поряд з цим, колегія суддів вважає правильним зроблений судами розрахунок суми розміру середнього заробітку, що підлягає відшкодуванню позивачу за весь час затримки розрахунку при її звільненні по день фактичного розрахунку.
20. При цьому, при розгляді даної справи судами враховано, що при звільненні позивача їй було виплачено 1 468,58 грн., тоді як належало до виплати в день звільнення 1 943,08 грн., тобто не виплачено кошти у сумі 474,50 грн. (196,48 грн. заробітної плати за робочий день 17 січня 2013 року та 392,96 грн. компенсації за два дні невикористаної відпустки, з вирахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів), що встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2016. Тому, враховуючи розмір недоплаченої суми - 474,50 грн. та істотність невиплаченої частки порівняно із загальною сумою, яка належала до виплати при звільненні, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суди дійшли вірних висновків, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24,42% від загальної суми нарахованого середнього заробітку за 843 дні затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 18.01.2013 по 31.05.2016, що становить 40 447,49 грн.
21. Таким чином, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції у справі про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.
22. Доводи відповідача про не дослідження судами попередніх інстанцій питання пропуску звернення позивача до суду із позовними вимогами щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки виплати належної їй зарплати, судом відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи підтверджено, що питання пропуску позивачем строку вирішувалось судами неодноразово та вказаним обставинам була надана відповідна правова оцінка.
23. Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до наявного у справі повідомлення №1 від 13 лютого 2018 року, підтверджено виконання відповідачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі №809/1910/4 шляхом проведення примусового списання коштів на користь ОСОБА_1 в розмірі 40 447, 49 грн.
24. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
25. З огляду на наведене, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.
26. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
27. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Івано-Франківського обласного військового комісаріату - залишити без задоволення.
28. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі №809/1910/14 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
29. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко