Справа № 804/4188/17
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року Справа № 804/4188/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДФС в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування постанов, -
04 липня 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДФС в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2017р. ВП №53527296;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2017р. ВП №53527612.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі № 804/4188/17 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 р. у справі № 804/4188/17 без змін.
Постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року касаційну скаргу Головного управління ДФС в Дніпропетровській області задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року скасовано, а справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
28.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду повернуто адміністративну справу №804/4188/17 за позовом Головного управління ДФС в Дніпропетровській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов.
Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ №43д від 28.01.2020р. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чуфарової Н.А. у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності судді Дєєва М.В., відповідно до підпункту 2.3.51. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням зборів суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 року №1 було призначено повторний автоматизований розподіл справи №804/4188/17 за допомогою автоматизованої системи документообігу.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу №804/4188/17 розподілено судді Туровій О.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року позовна заява Головного управління ДФС в Дніпропетровській області залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду: оригіналу позовної заяви та копій всіх доданих до неї документів, а також оригіналу документа про сплату судового збору та доказів надіслання копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів відповідачу.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 17.02.2019 року позивачем були усунуті означені недоліки позовної заяви.
Також вказаною ухвалою суду у відповідача-2 витребувано завірені належним чином копії матеріалів виконавчих проваджень №53527296 та №53527612.
На виконання вимог ухвали суду від 24 лютого 2020 року відповідачем-2 на електронну адресу суду 04 березня 2020 року надано копії матеріалів виконавчих проваджень №53527296 та №53527612.
Представник позивача в судове засідання 04.03.2020р. не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, причини не прибуття в судове засідання суду не повідомив.
Відповідачі про час, дату та місце розгляду справи також були повідомлені належним чином, проте представники відповідачів у судове засідання 04.03.2020р. не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, правом надання письмового відзиву на позовну заяву не скористалися.
Зважаючи на приписи ч.9 ст.205, ч.4 ст.287 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки відсутня потреба заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №53527296 від 06.03.2017р. у якості боржника зазначено Слідче Управління фіскального розшуку Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а також вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
У вказаній постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №53527612 від 06.03.2017р. у якості боржника також зазначено Слідче Управління фіскального розшуку Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а також вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Копії вказаних постанов про відкриття виконавчих проваджень ВП №53527296 та ВП №53527612 отримані ГУ ДФС у Дніпропетровській області 10.03.2017р., що підтверджується відомостями реєстраційних штампів вхідної кореспонденції цього органу, проставлених на супровідних листах Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, якими позивачу надсилалися копії цих постанов.
Судом встановлено та відповідачами не спростовано, що органом виконавчої служби не було надано відповіді на вищевказану скаргу позивача.
Не отримавши відповіді на подану скаргу, ГУ ДФС у Дніпропетровській області звернулося до суду з цим позовом.
Суд також зауважує, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2020р. клопотання ГУ ДФС у Дніпропетровській області про поновлення строку звернення до суду з цією позовною заявою, висловлене у позовній заяві, задоволено.
Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. від 06.03.2017р. про відкриття виконавчих проваджень ВП №53527296 та ВП №53527612, суд зважає на таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктами 1,2 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як:
1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;
2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
При цьому статтею 4 Закону №1404-VIII передбачено вимоги до виконавчого документа та встановлено, що у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Судом встановлено, що матеріали виконавчих проваджень ВП №53527296 та ВП №53527612 не містять виконавчих листів, виданих на підставі вищевказаних ухвал слідчих суддів, а підставою для відкриття цих виконавчих проваджень стали саме ці ухвали.
Зі змісту вказаних ухвал слідчих суддів, копії яких наявні в матеріалах виконавчих проваджень ВП №53527296 та ВП №53527612, встановлено, що вони постановлені слідчими суддями в порядку приписів ст. ст. 303, 304, 306 КПК України під час розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час досудового розслідування.
Так, ч.1 ст.306 КПК України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Частиною 2 статті 307 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
Згідно з ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Слід зазначити, що ст.369 КПК України визначено види судових рішень та встановлено, що судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку, судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.
Отже, ухвала суду, в тому числі і ухвала слідчого судді є одним з видів судового рішення.
При цьому приписами ст.535 КПК України визначено порядок звернення судового рішення до виконання.
Так, згідно з ч.1 ст.535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.535 КПК суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.
Водночас, ч.3 ст.535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження (частина третя статті 535 із змінами, внесеними згідно із Законом №1404-VIII від 02.06.2016р.)
З аналізу наведених норм КПК України слідує, що у разі якщо ухвала слідчого судді, як різновид судового рішення, повністю або частково підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд має видати відповідний виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження. Отже, у даному випадку виконавчим документом буде саме виконавчий лист, а не ухвала слідчого судді.
Дійсно, як зазначалося вище, п.2 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII передбачено що ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях можуть бути виконавчими документами, на підставі яких порушується виконавче провадження з їх примусового виконання, однак, як чітко зазначено у п.2 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII це можливе виключно у випадках, передбачених законом.
У даному випадку нормами ч.3 ст.535 КПК України, які є спеціальними по відношенню до загальних норм Закону №1404-VIII, чітко визначено процедуру виконання судових рішень (в тому числі і ухвал слідчих суддів) у разі якщо вони повністю або частково підлягають виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, і встановлено, що у такому випадку має видаватися відповідний виконавчий лист, який і буде виконавчим документом у розумінні приписів п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII.
При цьому нормами КПК України не передбачено, що ухвали слідчих суддів, постановлені в порядку приписів ст. ст. 303, 304, 306 КПК України є виконавчими документами.
До того ж, варто зауважити, що ухвали слідчих суддів викладаються з урахуванням вимог до змісту ухвал, встановлених ст.372 КПК України, при цьому серед таких вимог відсутні вимоги щодо зазначення у таких ухвалах всіх реквізитів, що мають бути вказані у виконавчому документі відповідно до ст.4 Закону №1404-VIII, зокрема, як-то зазначення повного найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника; реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); строку пред`явлення рішення до виконання.
Так, п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Зважаючи на те, що у даному випадку разом із заявою представника стягувача було подано документи, які не відповідають вимогам до виконавчих документів, передбаченим ст.4 Закону №1404-VIII, державний виконавець повинен був повернути такі документи без виконання.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що у державного виконавця були відсутні законні підстави для винесення спірних постанов про відкриття виконавчих проваджень на підставі ухвал слідчих суддів, оскільки у даному випадку державний виконавець повинен був повернути такі документи стягувачу без прийняття їх до виконання протягом трьох робочих днів з дня їх пред`явлення, чого в даному випадку зроблено не було.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Вищевказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення спірних постанов про відкриття виконавчого провадження, а тому ці рішення є такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», отже, спірні постанови підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.
При цьому суд зазначає, що ч.3 ст.287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
Судом встановлено, що Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, які заявлене у якості первинного відповідача (відповідач-1), станом на час розгляду справи не є органом державної виконавчої служби. При цьому таким органом є саме Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області, а, отже, саме воно є належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами, тому суд задовольняє позовні вимоги саме до відповідача-2, оскільки відповідач-1 станом на час розгляду справи є лише структурним підрозділом відповідача-2 та не є органом державної виконавчої служби, а, отже, не може бути належним відповідачем у такій справі у розумінні приписів ч.3 ст.287 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зважаючи на те, що у даному випадку судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, не здійснювалися, а відшкодування судових витрат позивача суб`єкта владних повноважень у вигляді сплати судового збору нормами чинного законодавства не передбачено, тому підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ч.4 ст.287 КАС України - не пізніше закінчення строків розгляду справи, а саме: адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2017р. ВП №53527296.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 06.03.2017р. ВП №53527612.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строк, передбачений частинною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 05.03.2020 року.

Суддя О.М. Турова