Справа № 160/1573/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
05 березня 2020 р.Справа №160/1573/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Серьогіної О.В. розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» про забезпечення позову в адміністративній справі № 160/1573/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -
ВСТАНОВИВ:
10.02.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області «Про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН4378/1866/АВ/ТД-ФС/26 від 31 січня 2020 року» винесену відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання у справі на 16.03.2020 року.
03.03.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області «Про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН4378/1866/АВ/ТД-ФС/26 від 31 січня 2020 року», відповідно до якої на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» накладено штраф у розмірі 751 140 грн. (сімсот п`ятдесят одна тисяча сто сорок грн.) 00 коп. на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України до набрання законної сили рішенням у даній справі.
В обґрунтування заявленого клопотання про забезпечення позову позивачем зазначено, що на даний час існує реальна можливість початку державним виконавцем примусового виконання постанови відповідача, оскарження якої, згідно з чинним законодавством, не зупиняє її виконання. Оскільки може бути винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання спірної постанови, то це свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Враховуючи той факт, що правомірність (неправомірність) прийняття оскаржуваної постанови буде встановлена лише судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи, стверджувати на даний час про це неможливо, тому у разі встановлення протиправності оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог позивача про її скасування, позивачу доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови. Крім того, позивач зазначає, що при відкритті виконавчого провадження, державним виконавцем виноситься постанова про стягнення виконавчого збору, розмір якого у даному випадку буде дорівнювати 75 411,00 грн., що є значними коштами та, на думку позивача, у будь-якому разі мають бути сплачені підприємством (навіть у разі скасування постанови про накладення штрафу). При цьому, відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення виконавчого збору, призведе до зупинення співробітництва з банком щодо надання відновлювальної кредитної лінії, і як наслідок, остаточне зупинення виробництва та розпуск працівників.
Дослідивши доводи в обґрунтування заяви та матеріали справи, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 153, ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається, зокрема, одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
(Пункт 3 частини першої статті 151 виключено на підставі Закону № 460-IX від 15.01.2020 року)
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Також, із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.
Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, у тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.
Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Позивач в заявленому клопотанні, просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН4378/1866/АВ/ТД-ФС/26 від 31.01.2020 року.
Відповідно до п. 11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року (далі - Порядок № 509), не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються, зокрема, органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою ст. 265 КЗпП України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Пунктом 1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області до органів виконавчої служби з приводу відкриття виконавчого провадження та відомості щодо відкритого виконавчого провадження з примусового виконання постанови № ДН4378/1866/АВ/ТД-ФС/26 від 31.01.2020 року, у зв`язку із чим суддя доходить висновку про відсутність на даний час очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс».
Щодо посилання позивача на те, що у разі відкриття виконавчого провадження, з підприємства у будь-якому випадку (навіть у разі скасування постанови про накладення штрафу) буде стягнуто суму виконавчого збору, суд зазначає, що відповідно до п. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
За таких обставин висновок позивача, що лише сам факт відкриття виконавчого провадження за оскаржуваною постановою призведе до матеріальних збитків підприємства є помилковим.
Також, в заявленому клопотанні позивачем не наведено реальних мотивів та підстав, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів заявника, за захистом яких останній звернувся до суду з позовом.
В матеріалах поданої заяви відсутні і докази, які б свідчили про очевидність ознак протиправності постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу № ДН4378/1866/АВ/ТД-ФС/26 від 31.01.2020 року.
При цьому, очевидна протиправність прийнятого рішення має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо).
Таким чином, позивачем не доведено наявності у поданому клопотанні хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.
З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154,243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» про забезпечення позову в адміністративній справі № 160/1573/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросистема Плюс» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити.
Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Серьогіна