Справа № 303/734/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 303/734/20 пров. № А/857/2221/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (В/Ч 2142) на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, прийняту суддею Кость В.В. у місті Мукачево у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (В/Ч 2142) до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , яка діє в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України,-

встановив:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з адміністративним позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , яка діє в інтересах громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року адміністративний позов залишено без розгляду. Суд виходив з того, що відповідача було затримано до 18.02.2020 року і лише 13.02.2020 року позивач звернувся з позовом до суду, коли згідно ст. 289 КАС України подібне звернення має мати місце не пізніше як за п`ять днів до закінчення строку затримання. Аналогічно висловився Верховний Суд у постанові від 06.12.2019 року у справі №522/19225/18.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції прийнято ухвалу із порушенням норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не зазначено дату затримання на 6 місяців до 21.02.2020 року, тобто з дня винесення судового рішення, то фактичним часом затримання відповідача згідно зазначеного судового рішення є час його адміністративного затримання відповідно до протоколу про адміністративне затримання, а саме до 18.08.2019 року.

Рішенням Мукачівського міськрайсуду від 09.12.2019 року було змінено підставу затримання відповідача до 18.02.2020 року, при цьому час фактичного затримання відповідача змінено не було.

Ч.5 ст.120 КАС України чітко визначено, що останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Строк затримання закінчується 18.02.2020 року, тобто вказівкою на певний день, отже п`ятий день до цього, як останній день подачі позову, припадає саме на 13.02.2020 року.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які склали підстави для прийняття оскаржуваного процесуального судового рішення.

Судом встановлено, що на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 серпня 2019 року відповідача було затримано, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на шість місяців, а саме до 18 лютого 2020 року.

9 грудня 2019 року відповідача також було затримано на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України до 18.02.2020 року.

За частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; CASE OF KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Слід зазначити, що інститут строку давності, необхідно використовувати з урахуванням конкретних обставин справи, так щоб він не перешкоджав наявним у позивача засобами захисту своїх прав. Обмеження права на звернення до суду повинно бути пропорційно меті правової визначеності, у іншому випадку це буде порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини в частині права на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини в по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Зазначене дає підстави дійти до висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Зокрема, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Частиною дванадцятою ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регламентує особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства передбачено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк, визначений частиною 12 статті 289 КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Відтак, враховуючи вимоги зазначеної вище статті, останнім днем затримання відповідача є саме 18.02.2020 року.

Судом із матеріалів справи встановлено, що Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся з цим позовом про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі території України - 13.02.2020 року, тобто в межах п`яти днів до закінчення строку затримання відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для залишення без розгляду позовних вимог.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (В/Ч 2142) задовольнити, скасувати ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №303/734/20, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 05.03.2020 року.