Справа № 640/23378/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ № 640/23378/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ) про зобов`язання вчинити певні дії шляхом зарахувати трудовий стаж для призначення пенсії період з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року та з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року та призначити пенсію за віком.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійний орган безпідставно не врахував трудовий стаж у період з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року в кооперативі «Факел» при НВО «Більшовик» та з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року в МП «Інтеграл», оскільки згідно трудової книжки він був прийнятий на роботу у зазначені підприємства та звільнений, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, завіреними печаткою та підписом. Посилаючись на ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вважає бездіяльність відповідача щодо не зарахування стажу його роботи на підприємствах неправомірною та просить зарахувати зазначені вище періоди до трудового стажу при нарахуванні пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2019 року

відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на його підтвердження, які наявні у відповідача.

27 грудня 2019 року відповідач подав відзив на позов (а.с.42-44), в якому зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для призначення пенсії за віком позивачу, оскільки за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 недостатньо страхового стажу для такого виду пенсії. Також звертає увагу, що в записі про звільнення з роботи за період з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року, вбачаються виправлення в даті прийняття на роботу, а період з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року завірений печаткою, яка не відповідає Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643 та постанові КМУ від 29.04.1994 року №276, тому спірні періоди не можуть бути враховані в загальний трудовий стаж для призначенні пенсії за віком.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом від 09.09.2019 року №198680/03 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатнім стажем для призначення пенсії та запропоновано надати уточнюючу довідку про підтвердження роботи в період з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року та з 13.02.1989 року по 01.12.190 року.

Також відповідачем зазначено, що період роботи, вказаний в трудовій книжці, а саме: з 13.02.1989 року по 01.12.190 року не може бути враховано в трудовий стаж, оскільки в записі про звільнення з роботи, згідно п.2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, вбачається виправлення в даті прийняття на роботу; період з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року не може бути врахований до стажу, оскільки запис про звільнення з роботи, завірений печаткою, яка не відповідає Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643 та постанові КМУ від 29.04.1994 року №276, зокрема на печатці вбачається УРСР.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає необґрунтованою відмову відповідача щодо не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи, що підтверджується відповідними документами.

Вказані обставини, та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсiї за вiком пiсля досягнення вiку 60 рокiв та наявностi страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 вказаного Закону передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року N 301 "Про трудові книжки працівників" Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.

Згідно з цією Інструкцією усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на підтвердження трудового стажу за вище зазначені періоди, надіслав численні запити до державних органів та роботодавців. Так, листом Солом`янського районної в місті Києві державної адміністрації від 17.09.2019 року №108-12487 повідомлено про неможливість надати архівної довідки про підтвердження трудового стажу за час роботи в кооперативі «Факел» при НВО «Більшовик», оскільки документи з кадрових питань (особового складу) даного кооперативу до архівного відділу на зберігання не надходили. Листом ГУ статистики у м. Києві від 19.09.2019 року №03.1-735/21-19 надано відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо ВК «Факел», яке перейменоване 26.09.2014 року на ВК «Факел-87», що знаходиться за адресою проспект Відрадний, 95 в м. Києві. Згідно довідки голови ВК «Факел-87» - позивач дійсно працював в період з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року у зазначеному кооперативі. Згідно довідки ТОВ «Марс Україна» від 10.06.2019 року №96 - позивач працював у період з 04.07.1994 року по 29.11.1996 року на посаді торгового представника в компанії «Еффем Україна Інк». Також підтверджено, що позивач у період з 02.12.1996 року по 05.10.1998 року, працював на посаді торгового представника по оптовій торгівлі в ПТзІІ «Мастерфудз Енд Еффем Україна» (а.с.24-38).

Ст.10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачає, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Відповідно до п.2 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року N 393, від 7 вересня 2016 року N 813) з особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, після перевірки викладених у заяві відомостей органами доходів і зборів у строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, наведеного у додатку 4 до цієї Інструкції.

Разом з тим, період роботи позивача у ВК «Факел-87» при НПО «Більшовик» з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року не включено до страхового стажу позивача у зв`язку із виправленням в трудовій книжці, а саме в даті прийняття на роботу, але довідка голови кооперативу від 17.10.2019 року (а.с.27) підтверджує роботу позивача у спірний період.

Також не включено до страхового стажу період роботи позивача в МП «Інтеграл» з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року, оскільки запис про звільнення з роботи, завірений печаткою, яка не відповідає Інструкції «Про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів» від 18.10.1993 року №643 та постанові КМУ від 29.04.1994 року №276, зокрема не перереєстрована належним чином.

Суд, оглянувши наявні у матеріалах справи копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.39-41) та довідку голови ВК «Факел-87» від 17.10.2019 року (а.с.27) звертає увагу та не ставить під сумнів роботу позивача у зазначеній установі у період з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року, що вказує на безпідставність покликань пенсійного органу на наявні виправлення в трудовій книжці як на підставу для незарахування відповідних періодів роботи позивача до страхового стажу, що спростовує доводи відповідача в цій частині.

Суд вважає, що неналежне засвідчення виправлення в даті прийому на роботу, в даному випадку, не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу позивача.

Також суд звертає увагу на неправомірний висновок пенсійного органу в частині підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача в МП «Інтеграл» з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року до його страхового стажу на неналежну якість печатки у трудовій книжці позивача, якою завірені записи (а.с.41), оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості відбитки печатки у трудовій немає, а тому зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що також спростовує доводи відповідача в цій частині.

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувалася достовірність записів у трудовій книжці позивача, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

Відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсiя призначається з дня звернення за пенсiєю, крiм таких випадкiв, коли пенсiя призначається з бiльш раннього строку: пенсiя за вiком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсiйного вiку, якщо звернення за пенсiєю вiдбулося не пiзнiше трьох мiсяцiв з дня досягнення особою пенсiйного вiку.

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що владним суб`єктом без належного мотивування при вирішенні питання з приводу призначення заявникові пенсії не застосовано, передбаченої Порядком №637, процедури підтвердження наявного трудового стажу до 01.01.2004р. на підставі показань свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції у повній відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі пенсійної справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині скасування оскаржених рішень та обтяження органу управління обов`язком вирішити по суті заяву особи про призначення пенсії.

У решті вимог позов належить відхилити за передчасністю заявлених вимог.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зарахувати до трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року та з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно вирішити питання щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу період роботи з 26.09.1991 року по 04.07.1994 року та з 13.02.1989 року по 01.12.1990 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 536,80 грн. (одну тисячу п`ятсот тридцять шість гривень) 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Смолій