Справа № 560/2731/19
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2731/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

05 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

позивача: ОСОБА_1 , представників позивача: адвокатів Шпака А.П., Підлісного О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року (рішення прийнято у м. Хмельницький, повний текст рішення складено 26.11.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 27.08.2019 р. № 22/213,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1. У липні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/213 від 27 серпня 2019 року, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 876 330,00 грн.

2. У обґрунтування позову зазначив, що на підставі акту документальної виїзної перевірки Головного управляння ДФС у Хмельницькій області від 09 серпня 2019 року №0602/22-01-13-03/ НОМЕР_1 Держпраці у Хмельницькій області винесено постанову про накладення штрафу №22/13 від 27 серпня 2019 року, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 876330,00 грн, за використання праці 7 найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Вказує, що ознайомившись з актом перевірки 28 серпня 2019 року подав заперечення на акт перевірки, в якому зазначив, що окрім 6 найманих працівників, оформлених згідно укладених трудових договорів, використовував працю ще 5 працівників, з якими не укладатись трудові договори, а укладались цивільно-правові угоди про надання послуг, зокрема з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Вказані особи залучались в зв`язку з тим, що силами найманих осіб, не міг виконати вчасно заявки своїх контрагентів з перевезення вантажів, а тому, змушений був залучати інших водіїв на основі цивільно-правових договорів.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.

4. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/213 від 27 серпня 2019 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 876330,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

5.1. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивач:

- не укладав трудових договорів з працівниками ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Цивільно-правові договори також були відсутні під час перевірки;

- не звітував (ні за трудові ні за цивільно-правові угоди) й не сплачував за них податки, тобто не оформлював відносини між позивачем та переліченими особами.

- заднім числом виготовив цивільно-правові договори із п`ятьма працівниками й подав їх до суду з метою приховання неоформлених трудових відносин під цивільно-правові, за двома працівниках будь-які документи взагалі відсутні.

- не надав до суду будь-яких підтверджень про те, що за актами виконаних робіт здійснено оплату виконавцям цивільно-правових угод.

5.2. Також вказав, що суд першої інстанції безпідставно вказав, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 взагалі не перебували в жодних відносинах із ФОП ОСОБА_1 , оскільки останній заперечує проти цього. При цьому не враховано, що посадові особи ДПС при перевірці бази даних про перетин митного кордону автомобілями ФОП ОСОБА_1 встановили, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заявлялися як водії при перетині митного кордону.

5.3. Зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що впродовж 2016-2018 років ФОП ОСОБА_1 не звітував про жодні відносини з громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом встановлено, що посадовою особою ГУ ДФС у Хмельницькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка суб`єкта господарської діяльності - фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 з питань укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року.

7. За результатами проведеної перевірки складено акт документальної виїзної перевірки Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 09 серпня 2019 року № 0602/22-01-13-03/ НОМЕР_1 .

8. Відповідно до висновків вказаного Акту документальної позапланової виїзної перевірки, встановлено порушення використання праці 7 найманих працівників ( ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ) без належного оформлення трудових відносин, які були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, чим ФОП ОСОБА_1 порушено: ст. 2, ст. 3, ст. 21, ч. 1 ст. 24, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

9. 28 серпня 2019 року позивач подав заперечення на вказаний Акт перевірки, до якого додав:

- копію договору №03/02/2016 р. про надання послуг від 03 лютого 2016 року, укладеного з ОСОБА_2 , та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 10 лютого 2016 року; копію договору №19/04/2016 р. про надання послуг від 19 квітня 2016 року, укладеного з ОСОБА_2 , та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 25 квітня 2016 року;

- копію договору №04/05/2016р. про надання послуг від 04 травня 2016 року, укладеного з ОСОБА_11 , та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 10 травня 2016 року; копію договору №06/06/2016 р. про надання послуг від 06 червня 2016 року, укладеного з ОСОБА_3 , та копії актів приймання-передачі наданих послуг від 14 червня 2016 року від 21 червня 2016 року;

- копію договору №22/04/2016р. про надання послуг від 22 квітня 2016 року, укладеного з ОСОБА_4 , та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 29 квітня 2016 року; копію договору №06/06/2016р. про надання послуг від 06 червня 2016 року, укладеного з ОСОБА_4 та копії актів приймання-передачі наданих послуг від 14 червня 2016 року від 20 червня 2016 року;

- копію договору №16/06/17 про надання послуг від 16 червня 2017 року, укладеного з ОСОБА_5 та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 21 червня 2017 року; копію договору №11/08/17 про надання послуг від 11 серпня 2017 року, укладеного з ОСОБА_5 та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 21 серпня 2017 року;

- копію договору №12/02/18 про надання послуг від 12 лютого 2018 року, укладеного з ОСОБА_7 та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 19 лютого 2018 року.

10. За результатом розгляду вищевказаного заперечення ГУ ДФС у Хмельницькій області винесено податкові повідомлення рішення:

- № від 12 вересня 2019 року по податку з доходів фізичних осіб на суму 4098,05 грн. (в т.ч. 2250,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 1147,50 грн. - за штрафними санкціями, 700,55 грн. - пеня);

- № від 12 вересня 2019 року по військовому збору на суму 341,51 грн. (в т.ч. 187,50 грн. - за податковим зобов`язанням, 95,63 грн, - за штрафними санкціями, 58,38 грн. - пеня).

11. Крім того, 14 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області направлено в Управління Держпраці у Хмельницькій області на розгляд та для прийняття рішення про накладення фінансової санкції акт документальної виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 09 серпня 2019 року №0602/22-01-13-03/ НОМЕР_1 .

12. За результатами розгляду акту перевірки, першим заступником начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області Логвином О.О. прийнято рішення від 15 серпня 2019 року №186 щодо розгляду справи про накладення штрафу.

13. 16 серпня 2019 року ФОП ОСОБА_1 направлено рекомендований лист з повідомленням про розгляд справи з накладення штрафу №5019/19 від 15 серпня 2019 року.

17. Згідно вказаного повідомлення розгляд справи призначено на 27 серпня 2019 року о 09:00 годині.

18. 27 серпня 2019 року о 08 год. 32 хв., до початку розгляду справи, ФОП ОСОБА_1 подано в канцелярію Управління Держпраці у Хмельницькій області клопотання на ім`я першого заступника керівника Логвина О.О. про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з хворобою, що підтвердив наданим листом непрацездатності серія АДЦ №595975 від 26 серпня 2019 року.

19. Розгляд справи за клопотанням ОСОБА_1 не перенесено та 27 серпня 2019 року о 09:00 годині відповідачем здійснено розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 без його участі.

20. У результаті розгляду Управління Держпраці у Хмельницькій області винесло постанову №22/213 від 27 серпня 2019 року про накладення на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 876330,00 грн.

21. Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду про визнання її протиправною та скасування.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

22. Позивач вважає оскаржену постанову незаконною, такою що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та підлягає до скасування, оскільки органом Держпраці не враховано, що після отримання акту документальної виїзної перевірки Головного управляння ДФС у Хмельницькій області від 09 серпня 2019 року №0602/22-01-13-03/ НОМЕР_1 , на нього надано заперечення на разом із копіями цивільно-правових договорів про надання послуг та актів приймання-передачі наданих послуг п`яти осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які взяті податковим органом до уваги та враховані під час винесення податкових-повідомлень рішень.

23. Скаржник вважає, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року періодично використовувалася праця семи працівників: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які здійснювали перевезення вантажу на автомобілях ФОП ОСОБА_1 за кордон. Відомості про перетин митного кордону вказаними працівниками, які значилися як водії ФОП ОСОБА_1 , отримані перевіряючими працівниками податкового органу із офіційних баз даних митниці й значилася в митних деклараціях. З жодним із вказаних працівників позивач не укладав трудових договорів. Цивільно-правові договори також були відсутні під час перевірки. Підприємець не звітував (ні за трудові ні за цивільно-правові угоди) й не сплачував за них податки. Тобто, юридично між позивачем та вищепереліченими особами відносини жодним чином не оформлені. Також вказав, що позивачем не надано до суду будь-яких підтверджень про те, що за актами виконаних робіт здійснено оплату виконавцям договорів.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

24. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі Закон № 877-V).

26. Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

27. Частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

28. Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону № 877-V).

29. Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

30. Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі Порядок №509).

31. Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

32. Штрафи можуть бути накладені на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

33. Згідно з ч. 1-2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

34. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

35. За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

36. Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

37. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

38. За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

39. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

40. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

41. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

42. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

43. В той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України).

44. Відповідно до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.

45. Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

46. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

47. З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

48. В той же час, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

49. Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

50. При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

51. Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

52. У статті 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

53. З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

54. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

55. З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до відповідальності слугували висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки органу ДФС, під час якої встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року періодично використовувалася праця 7-ми працівників: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

56. Судом першої інстанції встановлено, що окрім 6 найманих працівників, оформлених згідно укладених трудових договорів, ФОП ОСОБА_1 використовував працю ще 5 працівників, з якими не укладатись трудові договори, а укладались цивільно-правові угоди про надання послуг, зокрема з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Вказані особи залучались на основі цивільно-правових договорів на тимчасовій, разовій основі з перевезення вантажів.

57. Зазначене також підтверджується цивільно-правовими угодами, укладеними між ФОП ОСОБА_1 та: ОСОБА_2 (договори від 03 лютого 2016 року №03/02/16, від 19 квітня 2016 року №19/04/16); ОСОБА_3 (договори від 04 травня 2016 року №04/05/16, від 06 червня 2016 року №06/06/16); ОСОБА_4 (договори від 22 квітня 2016 року №22/04/16, від 06 червня 2016 року №06/06/16); ОСОБА_5 (договори від 16 червня 2017 року №16/06/17, від 11 серпня 2017 року №11/08/17); ОСОБА_7 (договір від 12 лютого 2018 року №12/02/18), та актами приймання-передачі наданих послуг за договорами.

58. Що стосується використання праці ще двох не оформлених працівників, а саме: Кухара ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то позивач заперечив факт наявності перебування у трудових відносинах із вказаними особами та вказав, що вказані особи йому не відомі і жодного разу з ним не працювали.

59. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані доводи позивача не спростовані відповідачем жодними доводами та не надано жодних доказів в підтвердження висновків відповідача.

60. Допитані судом свідки: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 повідомили, що працювали у позивача на умовах цивільно-правових договорів.

61. Доказів про те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечують про правомірність укладених цивільно-правових договорів, або про оскарження таких угод у судовому порядку, сторонами не надано.

62. Отже, в укладених між позивачем та вказаними цивільно-правових договорах відсутні ознаки нікчемних правочинів, оскільки, насамперед, вони укладені з волевиявленням учасників правочину. Окрім того, згадані договори недійсними у судовому порядку не визнавались.

63. Крім цього, під час розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності за встановлені порушення, ГУ ДФС у Хмельницькій області враховані надані позивачем копії цивільно-правових договорів про надання послуг та актів приймання-передачі наданих послуг, в результаті чого органом ДФС винесено податкові повідомлення рішення: № від 12 вересня 2019 року по податку з доходів фізичних осіб на суму 4098,05 грн. (в т.ч. 2250,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 1147,50 грн. - за штрафними санкціями, 700,55 грн. - за пенею), № від 12 вересня 2019 року по військовому збору на суму 341,51 грн. (в т.ч. 187,50 грн. - за податковим зобов`язанням, 95,63 грн., - за штрафними санкціями, 58,38 грн. - за пенею).

64. Згідно вказаних розрахунків штрафних санкцій до зазначених податкових - повідомлень рішень розрахунок органом ДФС проводився тільки за червень 2017 року, серпень 2017 року та лютий 2018 року, що також вказує на відсутність трудових відносин між позивачем та найманими працівниками.

65. Таким чином, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що аргументи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та вказаними особами не знайшли свого підтвердження, тому в діях позивача відсутня будь-яка складова абзацу 2 статті 265 КЗпП, за порушення якої останній може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, які накладені спірним рішенням.

66. Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, отримавши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, в порушення п.7 Порядку № 809, проігнорував його та здійснив розгляд справи без участі позивача, чим позбавив останнього права подавати докази та бути присутнім при її розгляді.

67. Посилання скаржника на відсутність під час перевірки цивільно-правових договорів не заслуговує на увагу, оскільки позивач у своїх поясненнях від 30.07.2019, наданих під час перевірки, вказав про їх укладання.

68. Доводи скаржника щодо виготовлення позивачем заднім числом цивільно-правових договорів із п`ятьма працівниками й подання їх до суду з метою приховання неоформлених трудових відносин під цивільно-правові є безпідставними, оскільки ґрунтуватися на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

69. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

70. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

71. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

72. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

73. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

74. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

75. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 березня 2020 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.