Справа № 803/320/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2020 року

Київ

справа №803/320/16

адміністративне провадження №К/9901/27669/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року (Дмитрук В.В.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року (судді: Каралюс В.М. (головуючий), Затолочний В.С., Матковська З.М.)

у справі № 803/320/16

за позовом Державного підприємства «Ковельське лісове господарство»

до Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року Державне підприємство «Ковельське лісове господарство» (далі - ДП «Ковельське лісове господарство») звернулося до суду з адміністративним позовом до Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 січня 2016 року: № ; № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)» на суму основного платежу - 149 964,00 грн та штрафних санкцій - 74 981,50 грн; № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» на суму основного платежу - 180 436,00 грн та штрафних санкцій - 90 217,90 грн.

На обґрунтування позовних вимог ДП «Ковельське лісове господарство» зазначило, що висновки контролюючого органу ґрунтуються на помилковій оцінці операцій з контрагентом позивача - фірмою «ZORTEX BUSINESS LLP» (Великобританія). У позивача не було жодних підстав вважати, що контрагент ліквідований з 15 липня 2014 року, оскільки оплата за поставлену продукцію проведена вчасно, від банківських установ не надходило інформації про ліквідацію контрагента, на митниці жодних зауважень при митному оформленні товару не отримано. Крім того позивач послався на необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо безтоварності операцій із ПП «АЛЕКСПРОМ» з придбання скляної тари, мотивуючи тим, що господарські операції мали реальний характер, повністю виконані та відповідно відображені в податковому та бухгалтерському обліку позивача, що підтверджується належним чином оформленою первинною документацією. За таких обставин ДП «Ковельське лісове господарство» вважає, що прийняті Ковельською ОДПІ податкові повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу грошових зобов`язань за взаємовідносинами з двома контрагентами - «ZORTEX BUSINESS LLP» та ПП «АЛЕКСПРОМ» є протиправними та підлягають скасуванню.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 13 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, адміністративний позов задовольнив повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що твердження контролюючого органу про ліквідацію компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин у справі. Так, Ковельською ОДПІ жодних порушень щодо оформлення первинних фінансово-господарських документів за взаємовідносинами позивача з вказаним вище контрагентом не виявлено; факт реального постачання товару відповідно до укладених контрактів підтверджується первинними документами встановленої форми; після 15 липня 2014 року компанію «ZORTEX BUSINESS LLP» обслуговували іноземні банки, а митні органи України, після виконання усіх належних митних процедур, здійснювали митне оформлення вантажів та випускали їх за межі території України. Щодо взаємовідносин позивача з ПП «АЛЕКСПРОМ», то суди дійшли висновку, що залучені до матеріалів справи документи є достатніми та належними доказами реальності фінансово-господарської діяльності підприємств, а також здійснення за їх участю господарських операцій.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Ковельська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити ДП «Ковельське лісове господарство» у задоволенні позову повністю.

Зокрема, скаржник зазначив, що відповідно до інформації, отриманої від компетентного органу Великобританії від 23 липня 2015 року № EО1/F23605/ВС, компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» ліквідована 15 липня 2014 року, що, відповідно, ставить під сумнів вчинення між нею та ДП «Ковельське лісове господарство» правочинів після цієї дати та експортних операцій. Компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Шотландія) не є правонаступником компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» (м. Лондон, Великобританія); це два різні партнерства з обмеженою відповідальністю, які не пов`язані між собою та мають різні реєстраційні дані.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07 листопада 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.

Позивач подав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, натомість відповідач у касаційній скарзі не навів беззаперечних доводів та аргументів на підтвердження порушення ДП «Ковельське лісове господарство» вимог податкового та валютного законодавства та, як наслідок, правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, тому просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

22 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди попередніх інстанцій встановили, що у період з 25 листопада 2015 року до 06 січня 2016 року Ковельська ОДПІ провела документальну планову виїзну перевірку ДП «Ковельське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2012 року до 31 грудня 2014 року, за результатами якої склала акт перевірки від 12 січня 2016 року № 9/03-20-22-02/00991539.

Відповідно до акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем норм законодавства, а саме:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36, пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 135.5.15 пункту 135.5 статті 135, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 237 438,00 грн, зокрема за 2013 рік - 9084,00 грн, за 2014 рік - 228 354,00 грн;

- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 138, Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено відрахування чистого прибутку на загальну суму 197 466,00 грн, зокрема за 2013 рік - 7171,00 грн, за 2014 рік - 190 295,00 грн;

- статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із урахуванням вимог постанови Правління Національного банку України від 12 травня 2014 року № 270;

- статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та пункту 2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 лютого 2000 року № 49, в частині порушення порядку декларування валютних цінностей, а саме: подання недостовірної інформації, що відображена в деклараціях про валютні цінності, доходи та майно станом на 01 жовтня 2014 року та 01 січня 2015 року.

21 січня 2016 року на підставі акта перевірки Ковельська ОДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства» в розмірі 106 804,15 грн;

- № , відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)» на 296 199,00 грн, зокрема за основним платежем - 197 466,00 грн, за штрафними санкціями - 98 733,00 грн;

- № , відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» на 356 157,00 грн, зокрема за основним платежем - 237 438,00 грн, за штрафними санкціями - 118 719,00 грн.

Позивач вважає безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи, висновки контролюючого органу в частині порушення підприємством податкового, валютного та іншого законодавства за взаємовідносинами з: 1) ПП «АЛЕКСПРОМ» у 2013 році, внаслідок чого позивачу донараховано грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 21 січня 2016 року № за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)» у розмірі 10 756,50 грн (7171,00 грн -основний платіж та 3 585,50 грн - штрафні санкції), № за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» в розмірі 13 626,00 грн (9084,00 грн - основний платіж та 4542,00 грн - штрафні санкції) та

2) «ZORTEX BUSINESSS LLP» у 2014 році, внаслідок чого позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД згідно з податковим повідомленням-рішенням від 21 січня 2016 року № в розмірі 106 804,15 грн, а також грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 21 січня 2016 року № за платежем «частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань)» у розмірі 214 189,50 грн (142 793,00 грн - основний платіж, 71 396,50 грн - штрафні санкції), № за платежем «податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» в розмірі 257 028,00 грн (171 352,00 грн - основний платіж, 85 676,00 грн - штрафні санкції).

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

За положеннями підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних); сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Пунктом 137.10 статті 137 Податкового кодексу України визначено, що суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 17 пункту 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету (у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

За змістом пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 № 138 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Отже, з огляду на зміст наведених норм, підставою для стягнення пені з резидента-суб`єкта підприємницької діяльності є порушення строків зарахування виручки в іноземній валюті на його валютні рахунки в уповноважених банках.

Щодо взаємовідносин ДП «Ковельське лісове господарство» із «ZORTEX BUSINESSS LLP» (Велика Британія).

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що між ДП «Ковельське лісове господарство» (продавець) та компанією «ZORTEX BUSINESS LLP» (покупець) укладено контракт від 04 вересня 2013 року № Z-2013/KO на поставку пиловника соснового в кількості 1000 м. куб. Загальна сума контракту становить 75 000 доларів США.

Відповідно до умов контракту платежі за поставлену партію товару (100% передоплата) здійснюється в доларах США шляхом банківського переказу на валютний рахунок продавця, поставка товару здійснюється на умовах CPT - Одеса (згідно з Інкотермс 2010).

До вказаного контракту вносилися зміни та доповнення від 30.12.2013 (доповнення № 1), від 28.02.2014 (доповнення № 2), від 31.03.2014 (доповнення № 3), від 15.05.2014 (доповнення № 4), від 15.07.2015 (доповнення № 7, № 8) - продовжено строк дії контракту до 31.12.2014, від 14.10.2014 (доповнення № 9), від 24.10.2014 (доповнення № 10) - визначено, що оплату по контракту може проводити компанія «INTERLINE MANAGEMENT L.P.» (Великобританія).

Про виконання умов контракту від 04 вересня 2013 року № Z-2013/KO з урахуванням додаткових угод до нього свідчать наявні в матеріалах справи специфікації, рахунки-фактури, залізничні накладні. Здійснення експорту лісоматеріалів підтверджується митними деклараціями з відбитками печаток митного органу. На підтвердження проведених взаєморозрахунків ДП «Ковельське лісове господарство» та «ZORTEX BUSINESS LLP» позивачем подано меморіальні ордери.

Водночас, обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач з посиланням на відомості з офіційного сайту Великої Британії - Companies House, розміщеного за адресою: http://wck2.companieshouse.gov.uk, наголошував на тому, що компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» (Велика Британія) ліквідована 15 липня 2014 року, що, на переконання контролюючого органу, обумовлює неможливість здійснення експортних поставок на адресу цієї юридичної особи після вказаної дати.

Утім, судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідно до протоколу зборів засновників від 14 липня 2014 року контрагент позивача лише змінив реєстраційну адресу в межах однієї країни, компанія «ZORTEX BUSINESS LLP» є діючою юридичною особою та зареєстрована за адресою: SUITE 20 12 SOUTH BRIDGE EDINBURGH SCOTLAND EH1 1DD UNITED KINGDOM.

При цьому факт реального постачання товарів саме на адресу компанії «ZORTEX BUSINESS LLP» та отримання від неї позивачем виручки в охоплений перевіркою період підтверджено митними деклараціями та первинними бухгалтерськими документами, а контролюючим органом жодних доказів на підтвердження фіктивного (безтоварного) характеру здійснених поставок не представлено та відповідних доводів не наведено.

Таким чином, відповідачем безпідставно кваліфіковано отриману ДП «Ковельське лісове господарство» від контрагента-нерезидента суму коштів за контрактом у розмірі 951 952,98 грн як безповоротну фінансову допомогу, а тому висновки контролюючого органу про заниження позивачем доходів за 2014 рік на вказану суму є необґрунтованими, як і збільшення суми грошового зобов`язання з частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) та застосування штрафних (фінансових) санкцій за вказаним платежем. З огляду на це безпідставними також є й доводи відповідача про порушення ДП «Ковельське лісове господарство» термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності з нерезидентом.

Щодо взаємовідносин ДП «Ковельське лісове господарство» з ПП «АЛЕКСПРОМ».

Як встановили суди попередніх інстанцій, 16 квітня 2013 року ДП «Ковельське лісове господарство» на підставі усної домовленості придбало в ПП «АЛЕКСПРОМ» скляні банки в кількості 15 312 штук на суму 50 529,60 грн, що підтверджується видатковою накладною від 16 квітня 2013 року № РН-0000106 та податковою накладною від 16 квітня 2013 року № 26.

Висновки контролюючого органу щодо нереальності операції з придбання позивачем товару (скляної тари) у ПП «АЛЕКСПРОМ» базуються на обставинах, зафіксованих в акті перевірки, складеному ДПІ в Деснянському районі м. Києва про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «АЛЕКСПРОМ» щодо документального підтвердження господарських відносин із ТОВ «КАЛІОН» за період квітень-червень 2013 року.

Фактично в даному акті наведено витяг з іншого акта перевірки, складеного ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 23 жовтня 2013 року № 607/26-54-2206-38323098, яким констатовано неможливість встановити місцезнаходження ТОВ «КАЛІОН», відсутність інформації щодо чисельності працюючих, наявності основних засобів на балансі даного товариства тощо та зроблено висновок про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій з контрагентами- постачальниками та покупцями. На підставі витягу з акта перевірки від 23 жовтня 2013 року ДПІ в Деснянському районі м. Києва, в свою чергу, зроблено висновок про здійснення ПП «АЛЕКСПРОМ» у період квітень-червень 2013 року сумнівних фінансово-господарських операцій, що мають ознаки нікчемних правочинів, які не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Між тим, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зауважено, що Ковельською ОДПІ не проведено аналізу наявних у ДП «Ковельське лісове господарство» первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність проведеної між позивачем та ПП «АЛЕКСПРОМ» господарської операції і, відповідно, правомірність відображення ДП «Ковельське лісове господарство» за цією господарською операцією витрат, хоча вказані документи надавалися під час проведення перевірки.

Так, зокрема, контролюючим органом в акті перевірки зафіксовано, що згідно з журналом обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей по ДП «Ковельське лісове господарство» на отримання товарів виписано довіреність від 16 квітня 2013 року № 146, а перевезення товарів вантажним автомобілем, що належить підприємцю ОСОБА_1 підтверджено товарно-транспортною накладною від 16 квітня 2013 року № РН-0000106.

Оплата за придбаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ПП «АЛЕКСПРОМ» коштів за придбану продукцію.

Крім того, позивачем також надавалися як під час проведення перевірки, так і в якості додатків до адміністративного позову документи, які підтверджують подальшу реалізацію продукції, що виготовлялася ДП «Ковельське лісове господарство» - березовий сік та була розфасована в придбані у ПП «АЛЕКСПРОМ» скляні банки.

Усі зазначені документи були пред`явлені позивачем під час проведення перевірки та жодних зауважень до їх оформлення контролюючий орган не висловив.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при прийнятті рішень судами попередніх інстанцій дотримано норми процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права. Касаційна скарга контролюючого органу не спростовує правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, зводиться фактично до переоцінки проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова