Справа № 200/10153/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року справа №200/10153/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.,

за участю: представника позивача Стряпчої І.О.,

представника відповідача- Помалюк І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року у справі № 200/10153/19-а (головуючий І інстанції Давиденко Т.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом Приватного акціонерного товариство «Маріуполь-Авто» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Маріуполь-Авто» (далі ПрАТ «Маріуполь-Авто», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУДФС у Донецькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 року № (а.с. 4-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року позов задоволений:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 25.04.2019 року № про застосування штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867,33 грн. в розмірі 10 % у сумі 9286,73 грн.;

- стягнуто з ГУ ДФС у Донецькій області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» понесені витрати на правничу допомогу в сумі 13800 грн. (а.с. 131-135).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, ненадання вірної оцінки обставинам справи ( а.с. 137-139).

Посилався на правомірність спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням правової позиції Верховного Суду в постанові від 22.05.2019 року у справі № 815/2457/18. Зазначив, що єдиним належним доказом реєстрації податкової накладної (розрахунку коригування) в ЄРПН є квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації. Вважає неспівмірною суму правової допомоги складності справи.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Ухвалою суду апеляційної інстацнії від 04.03.2020 року допущено заміну відповідача Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини справи.

27.03.2019 року відповідачем здійснена камеральна перевірка дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ПрАТ «Маріуполь-Авто» за період грудень 2018 року, за результатами якої складений акт № 1601/05-99-46-03/5419643 (а.с. 15-16).

Перевіркою встановлені порушення позивачем п. 201.10 ст. 201 ПК України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме, реєстрація податкових накладних, складених у грудні 2018 року на суму 92867 грн. 33 коп. із затримкою до 15 календарних днів.

25.04.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення - рішення № про застосування до ПрАТ «Маріуполь-Авто» штрафних санкцій за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму 92867,33 грн. в розмірі 10 % у сумі 9286,73 грн. (а.с.18).

01.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 796, яка надіслана до ЄРПН 02.01.2019 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 25, 26).

02.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 797, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 27, 28).

03.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 798, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 29, 30).

04.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 799, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 31, 32).

04.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 800, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 33, 34).

04.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 801, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 35, 36).

04.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 802, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 37, 38).

05.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 803, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 39, 40).

05.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 804, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 41, 42).

05.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 805, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 43, 44).

05.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 806, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 45, 46).

05.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 807, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 47, 48).

06.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 808, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 49, 50).

07.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 809, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 51, 52).

08.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 810, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 53, 54).

09.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 811, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 55, 56).

10.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 812, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 57, 58).

11.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 813, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 59, 60).

11.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 814, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 61, 62).

12.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 815, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 63, 64).

11.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 816, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 65, 66).

12.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 817, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 67, 68).

13.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 818, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 69, 70).

14.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 819, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 71, 72).

14.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 820, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 73, 74).

15.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 821, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 75, 76).

14.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 822, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 77, 78).

13.12.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» виписало податкову накладну № 823, яка надіслана до ЄРПН 30.12.2018 року, що підтверджене квитанцією від 02.01.2019 року № 1 (а.с. 79, 80).

Згідно квитанцій, вказані податкові накладні отримані податковим органом 02.01.2019 року.

18.12.2017 року Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області та особою, яка приєдналась до договору про визнання електронних документів (далі Платник податків), шляхом підписання заяви про приєднання до договору, укладений договір № 131220171 про визнання електронних документів (а.с. 81-83).

Предметом договору є визнання податкових документів, поданих платником податків в електороному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електроних носіях, як оригіналу. Фактом згоди автора про приєднання до умов договору є прийняття контролюючим органом заяви про приєднання до договору. Приєднаня до договору надає платникові податків право, а у визначених законом випадках зобов`язує його подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

14.06.2018 року ПрАТ «Маріуполь-Авто» підписана заява № 1 про приєднання до договору про визнання електронних документів від 30.11.2017 року № 519002 (а.с. 84).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що податкові накладні надсилались позивачем для реєстрації 30.12.2019 року, тобто, у встановлений зазначеною нормою строк.

Згідно пп.120-1.2 ст. 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Отже, підставою відповідальності є порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Тобто, визначальною ознакою податкового правопорушення є протиправність дій чи бездіяльності, у тому числі, платника податку.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 (далі Порядок № 1246).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 2 Порядку № 1246 податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації; операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.

Пунктом 4 Порядку № 1246 визначено, що до Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації.

Згідно п. 5 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування приймаються до Реєстру у разі дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192, пунктами 200-1.3, 200-1.9 статті 200-1та пунктами 201.1, 201.10 і 201.16 статті 201 Кодексу, а також з урахуванням Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не надаються отримувачу (покупцю) товарів/послуг, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, складені за операціями з постачання послуг нерезидентом) незалежно від суми податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів визначає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг», статтею 1 якого встановлено, що суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу.

Організація електронного документообігу визначена статтею 14 цього Закону, відповідно до якої електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.

Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Стаття 16 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає права та обов`язки суб`єктів електронного документообігу, а саме: суб`єкти електронного документообігу користуються правами та мають обов`язки, які встановлено для них законодавством.

Якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов`язків суб`єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов`язки можуть встановлюватися цими суб`єктами на договірних засадах.

Як встановлено вище позивчаем підписана заява про приєднання до договору про визнання електронних документів, за умовами якого підприємство зобов`язане подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

Тобто, за умовами зазначеного договору саме на позивача у справі покладений обов`язок подавати до контролюючого органу електронні документи засобами телекомунікаційного зв`язку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків даних податкового обліку, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про порушення платником податків вимог чинного законодавства з питань оподаткування, платник податків має спростовувати ці доводи, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про дотримання позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ПрАТ «Маріуполь-Авто» за грудень 2018 року.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на висновки Верховного Суду в постанові від 22.05.2019 року у справі № 815/2457/18, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин, а правовий виснвоок зроблений за фактичними обставинами, коли податковий орган квитанцію про відмову у її прийнятті (реєстрації) сформував та надіслав підприємству з дотриманням двох годин, як то передбачено Порядком обміну електронними документами з контролюючими органами.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Види судових витрат визначені статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 зазначеної норми до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України запроваджений принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 5 якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Тобто, нормами Кодексу адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а саме, адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу, так і критерії пов`язаності цих витрат із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтею 30 якого визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

В якості доказів надання та оплати адвокатських послуг позивачем наданий:

- договір про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н;

- додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н (зустріч з посадовоми особами підприємства з метою з`ясування фактичних обставин 1,5 год., вартість години 900 грн., аналіз законодавства 2.5 год., зустріч з посадовоми особами підприємства для узгодження позиції 0,5 год, виготовлення копій письмових доказів 1,5 год., складання позову 4 год.);

- звіт витраченого часу за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н;

- рахунок № 112 на оплату від 15.08.2019 року;

- платіжне доручення від 19.08.2019 року № 133 на суму 9000 грн.;

- додаткова угода № 2 до договору про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н (підготовка відповіді на відзив 2 години по 900 грн. за годину, представництво в судових засіданнях 28.08.2019 року, 23.10.2019 року, 20.11.2019 року, фіксовано по 1000 грн. за кожне засідання);

- звіти від 13.11.2019 року витраченого часу адвоката за договором про надання правничої допомоги від 05.08.2019 року б/н (підготовка відповіді на відзив 2 години по 900 грн. за годину, представництво в судових засіданнях 28.08.2019 року, 23.10.2019 року, фіксовано по 1000 грн. за кожне засідання, всьгого: 3800 грн.;

- рахунок на оплату від 18.11.2019 року на суму 4800 грн.;

- платіжне доручення від 19.11.2019 року № 422 на суму 4800 грн. (а.с. 85-88, 109-110, 123-127).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що участь в судових засіданнях 28.08.2019 року, 23.10.2019 року, 20.11.2019 року представника позивача підтверверджується пам`яткою про права та обов`язки учасників справи (а.с. 91,112, 129).

Суд вважає, що позивачем надані належні докази в підтвердження реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04, п. 269).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та те, що позивачем надані належні докази реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, розумності їхнього розміру, тобто, фактичного та обґрунтованого понесення витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача правничі витрати в сумі 13800 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 6 грудня 2019 року у справі № 200/10153/19-а за позовом Приватного акціонерного товариство «Маріуполь-Авто» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Повний текст постанови складений 4 березня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова