Справа № 520/8425/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.

28 лютого 2020 р.Справа № 520/8425/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, -

В с т а н о в и л а:

21.08.2019 року позивач Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (далі ХНУПС) звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 суму у розмірі 288.667,12 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у ХНУПС з 26.08.2015 року по 01.06.2018 року на посаді курсанта. 01.06.2018 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника ХНУПС і відповідачем достроково розірваний, та останній виключений із списків особового складу наказом начальника ХНУПС (по стройовій частині) від 31.05.2018 року № 136.

Відповідно до п. 1 (абз. 6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. При цьому, відповідач ознайомлений із розрахунком витрат на утримання в університеті під час навчання, про що свідчить його особистий підпис на Загальному розрахунку № 440 від 01.06.2018 року.

Оскільки на теперішній час відшкодування витрат відповідачем не відбувається, ХНУПС були розраховані та занесені наказом до книги обліку нестач університету фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача з дня його зарахування до ХНУПС по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 288.667,12 грн.

Позивач зауважує, що невідшкодування на користь ХНУПС відповідачем суми витрат, пов`язаних з його утриманням, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави. Це проявляється у створенні умов для невиконання видаткової частини Держбюджету, що у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Збройних Сил України та нанесення шкоди національній економіці України. Невідшкодована відповідачем сума витрат - це не отримані державою кошти на національну оборону, що, у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам держави.

Також, позивач вказує, що 06.12.2018 року ХНУПС був поданий цивільний позов про стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання під час навчання до Уманського міськрайонного суду Черкаської області. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 02.04.2019 року справа передана на розгляд до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.05.2019 року, яка надійшла на адресу позивача 19.06.2019 року, провадження у справі закрито з підстав, установлених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. З огляду на зміну правової позиції судів щодо підсудності даної категорії справ, строк звернення із позовом до колишнього курсанта ОСОБА_1 до адміністративного суду є фактично пропущеним. Втім, це відбулось не з вини позивача.

За наведених обставин, ХНУПС просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом та поновити пропущений процесуальний строк, а також задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на позов відповідач вказує, що позивач не наводить жодних правових підстав, відповідно до яких він є належним позивачем, який відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України має право звернутися до адміністративного суду у випадку, визначеному Конституцією та законами України. До позову не надано жодного доказу наявності прав ТВО начальника ХНУПС діяти в інтересах Міністерства оборони України. Стягнення ж коштів на користь вищого навчального закладу не передбачено Порядком відшкодування витрат № 964.

Також, відповідач зазначає, що під час дострокового розірвання Контракту був ознайомлений з розрахунком витрат на утримання в університеті під час навчання № 440 від 01.06.2018 року, відповідно до якого, сума відшкодування складала 320.242,07 грн, з яких: грошове забезпечення 276.390,60 грн; продовольче забезпечення 35.425,76 грн; медичне забезпечення 79,94 грн; комунальні послуги 8.344,77 грн. В подальшому, позивач двічі визнав помилковість розрахунку № 440. Суму різниці між даними розрахунків, а саме 31.574,95 грн., навряд чи можна пояснити опискою або арифметичною помилкою. Цей факт переконливо засвідчує системні порушення позивачем порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі. Більше того, зі зміненими розрахунками він не ознайомлений. Так само, йому не надавалися для ознайомлення накази начальника ХНУПС, якими вносилися зміни до наказу начальника ХНУПС № 136 від 31.05.2018 року про його відрахування.

Оскільки позивач не довів свого права звертатися з позовом в інтересах держави, а також свідомо спотворював інформацію щодо вартості навчання, заявлений адміністративний позов є безпідставним, тож у його задоволенні слід відмовити.

Крім наведеного, відповідач зауважує, що позивач порушив порядок обчислення строку строкової військової служби, протягом якого відшкодовується лише різниця сум витрат з утримання курсанта і витрат з утримання військовослужбовця строкової служби. Так, відповідно до Довідки для відпрацювання уточненого розрахунку розміру коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, період навчання у вищому військовому навчальному закладі, який зараховується до строку строкової військової служби, рахували з 26.08.2015 року по 13.01.2017 року, період навчання, який не входить до строку строкової військової служби, рахували з 14.01.2017 року по 01.06.2018 року. Тобто, при розрахунку витрат за період з 26.08.2015 року по 13.01.2017 року позивач брав різницю між фактичними витратами та витратами військовослужбовців строкової служби, а при розрахунку витрат за період 14.01.2017 року по 01.06.2018 року - фактичні витрати у повному обсязі. При цьому позивач невірно підрахував строк строкової військової служби та період навчання, який має входити до строку строкової військової служби, коли витрати мали розраховуватися як різниця між фактичними витратами та витратами військовослужбовців строкової служби, має закінчуватися не 13.01.2017 року, а 25.12.2017 року.

Окрім того, витрати на харчування за вказаний період взагалі не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 426 від 29.03.2016 року військовослужбовці строкової служби та курсанти вищих військових закладів мають однакові норми харчування. Відповідно сума заявлених позивачем до відшкодування витрат має бути зменшена на суму, що дорівнює розміру витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю в період з 13.01.2017 року по 25.12.2017 року.

Також, відповідач зазначає, що позивач неправомірно включив до складу витрат на грошове забезпечення суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При цьому, він не мав змоги надати свою згоду на добровільне відшкодування витрат на своє навчання, оскільки позивач неправильно їх розраховував. Крім того, наявний у матеріалах справи розрахунок не є належним, оскільки не має дати і номеру.

У відповіді на відзив ХНУПС вказує, що обов`язок щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання ОСОБА_1 покладається саме на позивача, який вживає необхідні заходи щодо повернення Державі витрачених на утримання відрахованого курсанта коштів.

Крім того, у ОСОБА_1 були два періоди, які зараховувались до строку строкової військової служби, які рахувались 2 місяці військової служби за контрактом (військової служби під час навчання) за 1 місяць строкової служби: перший, коли він проходив військову службу за контрактом до вступу в ХНУПС з 25.12.2014 року по 25.08.2015 року та другий, коли відповідач був курсантом ХНУПС з 26.08.2015 року по 01.06.2018 року (1 рік 4 місяці та 17 днів). Таким чином, позивачем розраховано, що строк строкової служби під час навчання рахувати з 26.08.2015 року по 13.01.2017 року. Відтак, у своїх розрахунках строкової служби відповідач взяв не вірний період проходження служби.

Також, ХНУПС зауважує, що позивач компенсував втрати частини грошового забезпечення ОСОБА_1 в період його навчання за рахунок Держави. Після звільнення з виплата йому цієї компенсації не передбачена.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року (рішення ухвалено у порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ХНУПС задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Висновок суду вмотивований тим, що ОСОБА_1 є обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, оскільки дані зобов`язання визначені у підписаному відповідачем з позивачем контракті про навчання, проте, вказану суму витрат, пов`язаних з утримання відповідача під час навчання у навчальному закладі (позивача), станом на час звернення позивача із даним позовом та на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано. Таким чином, сума заборгованості відповідачем не сплачена та складає 288.667,12 грн.

Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на ту обставину, що розрахунок № 523 від 14.08.2019 року, на підставі якого заявлені позовні вимоги, складений з порушеннями норм чинного законодавства, оскільки на даний час цей розрахунок є дійсним, не скасований, доказів його оскарження відповідачем не надано.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ХНУПС.

Окрім доводів, наведених у відзиві на позов, апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково визнав доведеним правомірність розрахунку № 523 від 14.08.2019 року, чим порушив приписи матеріального і процесуального права; неподання самостійного позову про оскарження цього розрахунку не свідчить про його правомірність; і розрахунок витрат, у розумінні ст. 19 КАС України, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відтак, вимоги про визнання його протиправним та скасування не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував обставини того, що позивач у цій справі є неналежним, з урахуванням вимог ст. 5 КАС України, оскільки відповідно до п. 2 Порядку відшкодування витрат № 964, витрати відшкодовуються Міноборони < >, а не на користь вищого навчального закладу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач фактично посилається на доводи, що наведені ним в адміністративному позові, та просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року, - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу в ХНУПС з 26.08.2015 року по 01.06.2018 року на посаді курсанта на підставі контракту про проходження військової служби (навчання), укладеного 26.08.2015 року між Міністерством оборони України та відповідачем.

01.06.2018 року контракт про проходження військової служби (навчання) достроково розірваний та ОСОБА_1 виключено із списків особового складу університету наказом начальника (по стройовій частині) від 31.05.2018 року № 136.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України від 25.03.1992 року N 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі Порядок № 964).

Порядок № 964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону N 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (п. 1).

Відповідно до п. 2 Порядку № 964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 3).

За визначенням термінів, наведених у п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 КАС України).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що, в розумінні положень ч. 4 ст. 5 КАС України та п. 2 Порядку № 964, ХНУПС не є належним позивачем у цій справі. Крім того, він не навів суду апеляційної інстанції жодних правових підстав для звернення до суду із даним позовом.

За приписами ст. 48 КАС України («Заміна неналежної сторони») суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи (ч. 1 ст. 48). Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала (ч. 2 ст. 48). Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті (ч. 7 ст. 48).

Отже, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо заміни неналежної сторони ХНУПС на належну Міністерство оборони України.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України установлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 року, та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволені вимог ХНУПС, оскільки такі вимоги заявлені неналежним позивачем.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 06 березня 2020 року.