Справа № 540/2273/19
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2273/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Мельниченко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника Малиша О.М., представника відповідача Алябова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 наказом від 30.09.2019р. №776 та зобов`язати відповідача скасувати наказ від 30.09.2019р. № 776 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 .

Крім того, позивачем подано до суду заяву про забезпечення доказів шляхом витребування у військової частини НОМЕР_1 копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2019р. №776 «Про результати службового розслідування».

Ухвалою від 26.10.2019р. вказаний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову. Ухвала виконана, недоліки позову усунуті.

Ухвалою суду від 08.11.2019р. у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та призначено до розгляду заяву про забезпечення доказів у судовому засіданні 11.11.2019р.

Ухвалою суду від 11.11.2019р. залишено без розгляду заяву про забезпечення доказів.

Відповідачем 25.11.2019р. подано відзив на позовну заяву.

Ухвалами суду від 26.11.2019р. витребувані додаткові докази, задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та повернуто без розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивачем 28.11.2019р. подано відповідь на відзив.

Відповідачем 110.12.2019р. та 17.12.2019р. подано доповнення до відзиву.

Ухвалою суду від 02.01.2020р. постановлено дану адміністративну справу розглядати за правилами загального позовного провадження; продовжити строк підготовчого провадження на шістнадцять днів та призначити підготовче засідання на 13:30 год. 22.01.2020р.

Ухвалою від 22.01.2020р. задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, продовжено строк підготовчого провадження на чотирнадцять днів та призначено наступне підготовче засідання на 10:00 год. 05.02.2020р.

Ухвалою від 05.02.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.02.2020р. о 13:15 год. Також цією ухвалою повернуто без розгляду клопотання позивача про залучення до участі у справі свідка та частково задоволено його клопотання про витребування доказів.

Протокольною ухвалою від 17.02.2020р. оголошено перерву в судовому засіданні до 11:00 год. 28.02.2020р. у зв`язку з необхідністю огляду оригіналів окремих письмових доказів.

В судовому засіданні 28.02.2020р. проголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував: на військовій службі з 31.07.1989р., на посаді начальника служби метрології і стандартизації штабу військової частини НОМЕР_1 з 26.06.2016р., звільнений з військової служби за станом здоров`я з 08.11.2019р. на підставі наказів командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.10.2019р. №421 та командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.11.2019р. №256. Має військове звання капітан.

На підставі наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 «Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018 рік», від 11.01.2019р. №25 «Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2019 рік» капітан ОСОБА_1 разом із заступником командира технічної роти з озброєння батальйону аеродромно-технічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_2 був визначений як відповідальна особа по роботі з митними органами щодо митного оформлення майна ВЧ НОМЕР_1 , яке перебувало в режимі тимчасового вивезення в Республіці Ліберія.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.09.2019р. №706 призначено службове розслідування за фактом не припинених вантажно-митних декларацій, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення та доручено його проведення у строк до 01.10.2019р. начальнику інженерно-аеродромної служби технічної частини ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 .

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування від 30.09.2019р., яким командиру ВЧ НОМЕР_1 запропоновано притягти позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання вимог статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказу Міністра оборони України № 280 від 22.05.2017р. «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України», наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 «Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018 рік», від 11.01.2019р. №25 «Про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2019 рік».

Узагальнено в акті службового розслідування викладено такі обставини та висновки: начальника служби метрології і стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013, від 11.01.2019р. №25 визначено відповідальною особою по роботі з митницею на 2018-2019р.р. та покладено обов`язки готувати переліки з майном військової частини, яке перебувало в режимі тимчасового вивезення і підлягає поверненню на митну територію України, але в процесі експлуатації використане і списане; готувати та надавати митному брокеру перелік вантажно-митних декларацій військової частини з товарами, що підлягають зняттю з митного контролю; контролювати перебіг строків режимів тимчасового вивезення майна військової частини згідно вантажно-митних декларацій і своєчасно подавати заяви до митного органу на продовження режиму тимчасового вивезення, за необхідності надавати митному органу документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; контролювати та доповідати командиру військової частини про обставини митних процедур або їх затримку. За даними митного органу на митному контролі у режимі тимчасового вивезення перебуває майно військової частини, яке оформлено по 63 митним деклараціям і строк тимчасового вивезення закінчується 30.11.2019р. по 11 митним деклараціям, 12.12.2019р. по 43 митним деклараціям, 16.12.2019р. та 30.12.2019р. по одній митній декларації, відповідно. Коштів на здійснення митного оформлення майна військової частини шляхом поміщення у митний режим експорт в кошторисі на 2019 рік передбачено не було. Позивач не повідомляв командира ВЧ НОМЕР_1 про вказані обставини митних процедур та про необхідність виділення додаткових коштів на оплату цих процедур на 2019 рік (оплату послуг митного брокера). З цього зроблено висновок, що позивач неналежно виконав вимоги ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017р. №280, унаслідок чого допустив скоєння порушення військової дисципліни, яке полягало у неналежному виконанні вимог наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.03.2019р. №776 «Про результати службового розслідування» капітана ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Як визначено у наказі, дисциплінарне стягнення накладено за неналежне виконання вимог ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017р. №280, внаслідок чого позивач допустив скоєння порушення військової дисципліни, яке не обліковується для оцінки стану військової дисципліни, а саме неналежне виконання вимог наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25.

Не погоджуючись із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення та уважаючи, що він не вчиняв дисциплінарного проступку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Позивач мотивує свою позицію тим, що він добросовісно, своєчасно і в повному обсязі виконував свої обов`язки відповідального за роботу з митницею, у тому числі повідомляв керівництво військової частини про завершення строків митних режимів і про необхідність здійснення митного оформлення майна. Вказує, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за правопорушення, за яке мав нести відповідальність командир військової частини та начальник фінансово-економічної служби, саме які і уповноважені керувати фінансовою діяльністю полку та розпоряджатись бюджетними коштами, а також вони є відповідальними за стан фінансового господарства та всебічне забезпечення бригади, зобов`язані забезпечувати фінансове планування. Наведені у наказі норми Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України є загальними для всіх військовослужбовців і не встановлюють жодних обов`язків для осіб, відповідальних за роботу з митницею. Жодним нормативним актом не передбачено обов`язку позивача письмово звертатись до командира військової частини. Відповідачем у акті службового розслідування та в наказі про застосування дисциплінарного стягнення не вказано, який з визначених у наказах командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25 обов`язків не виконав позивач. На переконання позивача, службовим розслідуванням не установлено, коли саме він начебто вчинив дисциплінарний проступок, події, стосовно яких проводилось службове розслідування, стосуються 2018 року, саме ж розслідування призначене 02.09.2019р., тобто більше ніж через 9 місяців після зазначених подій та після спливу строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що висновки акту службового розслідування є упередженими і ґрунтуються на припущеннях та обставинах, які не відповідають дійсності, тому на їх підставі неможливо було застосовувати до нього дисциплінарне стягнення.

Додатково позивач посилається на те, що підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності є висновки відповідача про те, що «вантажно-митні декларації, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення, виявились не припиненими». У той же час, такого законодавчого терміну, як «не припинені митні декларації» не існує, позивачу в обов`язках не визначалось такого, як «припиняти вантажно-митні декларації» або «подавати заявку на кошти», тому його не могло бути притягнуто до відповідальності з названої підстави. Також зазначає, що він не є стороною у договорі, укладеному з митним брокером і не уповноважений на виконання зобов`язань по ньому. Вказує й на те, що службове розслідування мало бути проведено старшим командуванням, оскільки перевірці підлягали дії командира військової частини, а не позивача, при цьому у ході службового розслідування не відбирались пояснення у всіх відповідальних за фінансово-економічну діяльність військової частини осіб.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, указуючи, що проведеним відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608 службовим розслідуванням установлено обставини невиконання позивачем наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25, що є порушенням вимог ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 14, 16, 83, 84 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 1.9 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017р. №280.

При вирішенні даного спору суд виходить з такого.

Позивач просить визнати протиправними дії командира військової частини щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та зобов`язати військову частину скасувати наказ від 30.03.2019р. №776 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Згідно із статтями 5, 7 Дисциплінарного статуту (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

Безпосередньо процедура накладення стягнення за порушення військової дисципліни урегульована статтями 45 102 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, статтями 83 88 Дисциплінарного статуту установлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

У свою чергу, статтями 93, 94 Дисциплінарного статуту установлено, що старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення. Старший командир не має права скасовувати або пом`якшувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, з причини суворості стягнення, якщо останній не перевищив наданої йому влади.

Згідно із статтями 96, 97 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність.

У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Таким чином, прийняття командиром рішення у формі наказу про накладення дисциплінарного стягнення становить зміст його діяльності щодо підтримання військової дисципліни, а тому самі по собі його дії щодо накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення не створюють для позивача юридично значимих наслідків, на відміну від наказу, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення.

Крім того, сам командир не вправі скасовувати власний наказ про застосування дисциплінарного стягнення, оскільки таким повноваженням наділений старший начальник. Не може скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення і військова частина, оскільки вона не є суб`єктом, уповноваженим на прийняття рішень про застосування дисциплінарних стягнень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, які він вважає порушеними.

Належним способом захисту таких прав у даному випадку є оскарження наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.03.2019р. №776 «Про результати службового розслідування», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог у тому формулюванні, яке визначив позивач.

У той же час суд зважає, що згідно із ч.1 ст.2, ч.2 ст.5, ст.6, ст.9 , ст.242, ст.245 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, для виконання завдань адміністративного судочинства та вирішення питання про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне здійснити перевірку правомірності наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.03.2019р. №776 «Про результати службового розслідування», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Преамбулою та статтею 1 Закону України від 25.03.1992р. № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.

Відповідно до ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби).

Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Згідно статей 11, 14, 16 цього Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 82 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник служби полку в мирний і воєнний час відповідає за відповідний вид забезпечення полку цією службою; за підготовку підрозділів полку відповідно до своєї спеціальності; за забезпечення полку озброєнням, бойовою та іншою технікою і матеріальними засобами зі своєї служби, їх правильне використання та утримання в порядку і справності; за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу, підпорядкованих підрозділів і служби; за додержання правил охорони довкілля підпорядкованими підрозділами на об`єктах служби, їх пожежну безпеку і санітарний стан; за стан навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Приміткою до вказаної статті установлено, що положеннями статей 82 - 84 керуються всі начальники служб полку, начальник розвідки, начальник зв`язку та начальник фізичної підготовки і спорту полку.

За змістом статті 83 Статуту внутрішньої служби начальник служби полку зобов`язаний, зокрема:

знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності;

брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності;

керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок;

знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу;

вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом полку звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів;

своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас;

організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в полку, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами.

Згідно із статтею 84 Статуту внутрішньої служби про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Як визначено у статті 26 вказаного Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

У свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначаються Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

За змістом статей 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно із частиною 2 статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військове звання капітан відноситься до молодшого офіцерського складу.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання.

Як передбачено статтями 70, 71 вказаного Статуту, командир роти (корабля 4 рангу), батальйону (корабля 3 рангу) щодо підлеглих офіцерів користується правом робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану. Командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується відповідно до статті 8 цього Статуту дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), крім того, мають право попереджувати офіцерів про неповну службову відповідність.

Командир полку (корабля 1 рангу), бригади, дивізії щодо підлеглих офіцерів має право: робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану; попереджувати про неповну службову відповідність.

За змістом приписів статей 83 86 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Крім того, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017р. за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Пунктом 2 Розділу І Порядку визначено, що службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Підстави призначення та предмет службового розслідування визначені Розділом ІІ Порядку, в тому числі окреслено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1 3, 5, 12, 13 Розділу ІІІ Порядку установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншому військовослужбовцю.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Пунктами 1 6 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктами 1, 2 Розділу VI Порядку установлено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Як встановлено судом, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.09.2019р. №706 призначено службове розслідування «за фактом не припинених вантажно-митних декларацій, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення». Проведення службового розслідування доручено начальнику інженерно-аеродромної служби технічної частини ВЧ НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 , строк проведення розслідування установлено до 01.10.2019р.

Позивач ознайомлений з наказом від 02.09.2019р. №706, про що свідчить його підпис на звороті наказу.

Зі змісту цього наказу видно, що його прийнято на підставі рапорту начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 .

Відповідачем подано до суду рапорт начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 від 28.08.2019р. за вхідним №2234 від 30.08.2019р., відповідно до якого лейтенант ОСОБА_2 доповідає командиру ВЧ НОМЕР_1 про те, що на нього покладено обов`язки відповідального за організацію роботи з митницею замість начальника метрології та стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 і під час вивчення стану справ виявлено, що вантажно-митні декларації, які були оформлені в режимі тимчасового вивезення, не припинені, а за даними Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі їх кількість становить 64 одиниці. Завершення митного режиму тимчасового вивезення майна військової частини можливе шляхом його переміщення в інший митний режим, зокрема, в митний режим експорту. Але для цього необхідне залучення митного брокера, що потребує додаткових фінансових витрат, пов`язаних з оплатою його діяльності. Лейтенант ОСОБА_2 зазначає у рапорті, що начальник метрології та стандартизації штабу капітан ОСОБА_1 заявку щодо визначенні потреби у коштах на 2019 рік не подавав, що призводить до неможливості оплати послуг митного брокера. Не оформлення вантажно-митних декларацій може призвести до притягнення командира військової частини до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожну декларацію, тобто загалом в розмірі 1 088 000,00 грн.

В ході службового розслідування досліджувались особові картки та характеристики капітана ОСОБА_1 та лейтенанта ОСОБА_2 , їх рапорти, накази командира ВЧ НОМЕР_1 про призначення відповідальних осіб для роботи з митницею на 2018-2019р.р., отримано від них, а також від начальника фінансово-економічної служби військової частини старшого лейтенанта ОСОБА_4 письмові пояснення, вивчено кошторисні документи військової частини, листування з Митницею ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та митним брокером фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , надані позивачем документи.

Надалі було складено акт службового розслідування від 30.09.2019р. №90, який того ж дня було затверджено командиром ВЧ НОМЕР_1 .

За висновками акту службового розслідування позивач порушив військову дисципліну, допустивши неналежне виконання наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25, яке полягало у тому, що він не повідомляв командира про обставини митних процедур щодо майна військової частини, яке перебувало в митному режимі тимчасового вивезення та не здійснював розрахунків потреб на оплату митно-брокерських послуг на 2019 рік.

До такого висновку відповідач дійшов виходячи з того, що наказами командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25 начальника метрології та стандартизації штабу капітана ОСОБА_1 та начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 було визначено відповідальними особами за організацію роботи з митницею стосовно оформлення необхідної митної документації щодо майна ВЧ НОМЕР_1 . За наказом від 11.01.2019р. №25 на указаних відповідальних осіб було покладено обов`язки:

- готувати перелік з майном військової частини НОМЕР_1 , яке перебувало в режимі тимчасового вивезення в Республіці Ліберія та підлягає поверненню на митну територію України, але в процесі довготривалої експлуатації було використане за прямим призначенням, списано згідно відомостей, актів списання та не може бути ввезене на територію України;

- готувати та надавати митному брокеру перелік вантажно-митних декларацій військової частини з товарами, що підлягають зняттю з митного контролю разом з копіями актів списання (відомостей про списання), за необхідності з погодженням Держекспортконтролю про припинення режиму тимчасового вивезення товарів військового призначення;

- контролювати перебіг строків режиму тимчасового вивезення майна військової частини згідно вантажно-митних декларацій та своєчасно подавати заяви до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Миколаївської митниці ДФС на продовження режиму тимчасового вивезення;

- за необхідності надавати митному органу документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

- контролювати та доповідати командиру військової частини НОМЕР_1 про обставини митних процедур або їх затримки.

У режимі тимчасового вивезення перебувало майно військової частини, яке оформлено по 63 митним деклараціям і строк тимчасового вивезення закінчувався 30.11.2019р. по 11 митним деклараціям, 12.12.2019р. по 43 митним деклараціям, 16.12.2019р. та 30.12.2019р. по одній митній декларації, відповідно, але унаслідок того, що позивач про ці обставини не доповідав у встановленому порядку, кошти на оплату митних процедур на 2019 рік передбачено не було, що унеможливлювало завершення митного режиму тимчасового ввезення.

Також за висновками службового розслідування умовами і причинами порушення позивачем військової дисципліни стали його особиста недисциплінованість та безвідповідальне ставлення до виконання службових обов`язків.

З урахуванням виключення з 02.04.2019р. зі списків особового складу військової частини начальника фінансово-економічної служби майора ОСОБА_6 та того, що начальник групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенант ОСОБА_2 фактично приступив до виконання в повному обсязі обов`язків відповідального по роботі з митницею з серпня 2019 року, службовим розслідуванням зроблено висновок про відсутність підстав для притягнення цих військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. №608 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, посадовою особою ВЧ НОМЕР_1 проведено службове розслідування з метою встановлення обставин по фактам, викладеним в рапорті начальника групи обслуговування вертольотів та двигунів 2-ої вертолітної ескадрильї лейтенанта ОСОБА_2 від 28.08.2019р., та за його результатами установлено факт порушення позивачем військової дисципліни.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Суд враховує, що згідно із статтями 28, 30 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно із статтями 1, 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України та накази командирів.

Статтями 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби серед загальних обов`язків військовослужбовців визначено сумлінне і чесне виконання військового обов`язку, беззастережне виконання наказів командирів (начальників). Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Обов`язки начальника служби полку, яким і є позивач, також визначаються статтями 83, 84 вказаного Статуту, у тому числі начальник служби зобов`язаний письмово доповідати своєму безпосередньому начальникові про всі виявлені недоліки і вжиті для їх усунення заходи.

У даному випадку службовим розслідуванням установлено невиконання позивачем наказів командира і саме у цьому, за висновком відповідача, полягав дисциплінарний проступок позивача.

Тому з огляду на характер та обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, відповідачем прийнято правомірне рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді догани.

Дане рішення прийнято із дотриманням встановленої процедури, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про недоведеність обставин вчинення ним дисциплінарного проступку та про порушення порядку проведення службового розслідування і застосування дисциплінарного стягнення.

Так, позивач був обізнаний про свій статус як відповідальної особи за організацію роботи з митницею стосовно оформлення необхідної митної документації щодо майна ВЧ НОМЕР_1 , а також про зміст своїх обов`язків, в том числі й обов`язку контролювати та доповідати командиру військової частини НОМЕР_1 про обставини митних процедур або їх затримки, про що свідчить його власний підпис на наказах командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25.

Матеріалами справи та службовим розслідуванням підтверджено, що позивач не виконав вимог цих наказів, унаслідок чого залишався незавершеним режим тимчасового вивезення майна військової частини по 63 митним деклараціям.

В ході судового розгляду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25 та повідомлення ним командиру про необхідність виділення додаткових коштів на оплату митно-брокерських послуг. Надані позивачем скріншоти повідомлень у месенджері «VIBER» не можуть бути доказами, оскільки невідомо, на якому пристрої відбувалось листування, у який час та хто є його адресатами. Так само не є доказом і скріншот робочого столу комп`ютера з відображенням дати створення файлу з назвою «Річний план.docx», оскільки невідомий автор цього документу, його зміст, дійсна дата створення, а також відсутні докази подачі його уповноваженим особам.

Взагалі у справі відсутні письмові рапорти чи заяви позивача на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 з повідомленням про обставини здійснення митних процедур та необхідність виділення додаткових коштів на оплату митно-брокерських послуг.

Листування ж у месенджері «VIBER», на думку суду, не можна вважати офіційним листуванням, позаяк до суду не надано жодного нормативного чи розпорядчого акту, який би дозволяв використання вказаного месенджера як офіційного засобу спілкування у Збройних Силах України чи засобу подання рапортів у правовідносинах військової служби.

Вказаним скріншотам та іншим матеріалам, які подавались позивачем і під час службового розслідування, надано належну оцінку посадовою особою, яка проводила службове розслідування.

Твердження позивача про те, що предмет службового розслідування, визначений у наказі про його призначення та фактичний предмет згідно акту службового розслідування є різними, що на його думку свідчить про протиправність самого службового розслідування, є помилковими.

Вжитий відповідачем термінологічний вислів «неприпинення митних декларацій», який по своїй суті є саме незавершенням митного режиму тимчасового вивезення, замість юридично правильного визначення, не робить розпорядчі акти відповідача нікчемними. При цьому факт незавершеного митного режиму тимчасового вивезення є наслідком дисциплінарного проступку позивача, що і було установлено в ході службового розслідування.

Щодо доводів позивача про те, що він не є тією особою, яка уповноважена готувати і подавати заяви на виділення бюджетних коштів, і не є стороною цивільно-правових відносин з митним брокером, слід зазначити, що за змістом акту службового розслідування та наказу від 30.03.2019р. №776 «Про результати службового розслідування», у провину позивачу не ставилось невиконання договору з митним брокером чи неподання документів, передбачених бюджетним законодавством. Суть дисциплінарного проступку позивача складає невиконання наказів командира військової частини, яке полягало у тому, що він не повідомляв командира про обставини митних процедур щодо майна військової частини, яке перебувало в митному режимі тимчасового вивезення та не здійснював розрахунків потреб на оплату митно-брокерських послуг на 2019 рік. Ця бездіяльність позивача унеможливила складання і подання уповноваженими особами військової частини як суб`єкта бюджетного процесу відповідних документів на виділення бюджетних коштів.

Стосовно тверджень позивача про обізнаність командування ВЧ НОМЕР_1 про обставини митних процедур та факти наявності майна, яке перебуває в режимі тимчасового вивезення, суд відмічає, що саме позивач згідно з наказами командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25 був відповідальною особою за роботу з митницею. Сам по собі факт знаходження у військовій частині тих чи інших документів, які стосуються митного оформлення, не свідчить про обізнаність командира про обставини митних процедур щодо конкретного майна військової частини.

Також суд звертає увагу на строки застосування дисциплінарного стягнення.

Так, статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Накази командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.2017р. №1013 та від 11.01.2019р. №25 передбачали не разове (одномоментне) їх виконання позивачем, а виконання ним певних обов`язків протягом 2018 та 2019 років.

У чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення».

За загальноприйнятим у теорії права визначенням, триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Якщо виходити із наявних у справі доказів, то у даному випадку дисциплінарний проступок позивача (неналежне виконання визначених наказами командира обов`язків) фактично є триваючим правопорушенням, оскільки за змістом акту службового розслідування неналежне виконання обов`язків позивачем тривало з дня видачі наказу від 11.01.2019р. №25 й до виявлення проступку. При цьому станом і на час притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач своїх обов`язків за вказаним наказом в повному обсязі так і не виконав, тобто правопорушення не припинилось.

Суд звертає увагу, що позивач помилково вважає, начебто його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за події 2018 року, оскільки з наданих сторонами доказів чітко видно, що періодом вчинення ним дисциплінарного проступку є 2019 рік.

Службове розслідування було призначене 02.09.2019р., завершене 30.09.2019р., наказ про застосування дисциплінарного стягнення прийнято 30.09.2019р., при цьому на час його прийняття позивач не перебував у відпустці чи в стані тимчасової непрацездатності.

Враховуючи те, що в даному випадку призначалось службове розслідування, а також зважаючи на триваючий характер дисциплінарного проступку позивача, суд приходить до висновку, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у межах строків, установлених статтею 87 Дисциплінарного статуту.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до таких висновків.

Порушення, які були допущені позивачем під час виконання службових обов`язків, давали всі підстави для застосування такого дисциплінарного стягнення, як догана. В свою чергу, при накладенні дисциплінарного стягнення відповідачем не було допущено суттєвих порушень порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки таке відбулось за результатами проведеного службового розслідування та в межах строків, визначених законодавством.

Обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку є доведеними і наведені позивачем доводи не спростовують цього. Тяжкість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.

В свою чергу, позивачем не доведено факт того, що вказані ним недоліки службового розслідування вплинули або могли вплинути на висновки про вчинення ним дисциплінарного проступку.

Згідно із статтями 77, 79, 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки відповідач довів правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення, то у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо скасування наказу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06 березня 2020 р.

Суддя А.С. Пекний

кат. 106020000