Справа № 580/3948/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року справа № 580/3948/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Мауріної Я.Ю.,

позивача ОСОБА_1 - особисто,

представника позивача Голубчика І.В.- за ордером,

представника відповідача Гадіон А.І. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Держпраці у Черкаській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.11.2019 за № ЧК-567/364/АВ-ФС-236.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає до скасування, оскільки прийнята на підставі висновків перевірки, яка проведена відповідачем з порушенням вимог законодавства, а самі висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою суду від 23.12.2019 відкрито провадження у справі № 580/3948/19 за даним позовом, за правилами загального позовного провадження.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 10.01.2020 відповідачем надано відзив на позов, в якому вказує, що перевірка проведена у зв`язку із зверненням фізичної особи щодо порушення відносно неї правил оформлення трудових відносин та з дотриманням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 21.08.2019 № 823. У ході проведеного інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлено порушення позивачем вимог законодавства про працю, у зв`язку з чим винесено оскаржувану постанову. Відповідач вважає доводи сторони позивача безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю, просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 25.10.2019 по 28.10.2019 уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Черкаській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, за результатами якого складено акт № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019.

Підставою проведення вказаного інспекційного відвідування слугувало звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин від 14.10.2019.

Як вбачається з акта № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019 у ході вказаного інспекційного відвідування встановлено порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не оформлені належним чином у відповідності до вимог трудового законодавства; ФОП ОСОБА_1 допущені до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без укладення трудових договорів оформлених наказами.

Так, у акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в їдальні приватної школи Перлина за адресою АДРЕСА_1 та для виконання робіт використовує працю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . На спростування факту наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватним підприємцем надані копії цивільно-правових договорів від 09.10.2018 та від 01.09.2019, укладені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Предметом цивільно-правового договору № 3 від 09.10.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є надання послуг з прибирання вручну підлоги нежитлових приміщень в обсязі 35.0 кв. м.; термін дії договору три місяці до 09.01.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_5 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_5 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 1 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є надання послуг з прибирання вручну підлоги нежитлових приміщень; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_4 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_4 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 2 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є надання послуг з миття вручну посуду; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_3 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_3 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Предметом цивільно-правового договору № 3 від 01.09.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є надання послуг з миття вручну посуду; термін дії договору три місяці до 30.11.2019. За надання послуг ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_3 винагороду у сумі 400 грн 00 коп. за місяць. Розмір винагороди може бути змінений лише за погодженням сторін. ФОП ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 винагороду після підписання сторонами Акта надання послуг.

Інші договори та додатки до даних договорів щодо використання праці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надавалися.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до договорів систематично виконували доручення ФОП ОСОБА_1 , яка організовує процес праці, водночас обсяг виконуваних цими працівниками обов`язків збігаються з колом обов`язків та професією мийник посуду та прибиральника виробничих приміщень.

Оплата по даних договорах здійснюється у сумі 400 грн 00 коп. на місяць, що свідчить про системність надання вказаних послуг згідно зі змістом договорів. Також положеннями вказаних договорів не передбачено кількісних та якісних характеристик надання послуг, за які проводиться оплата. Фактично оплата послуг не залежить від її якості та кількості (вимитої підлоги та посуду) та здійснюється за сам процес праці, а саме за виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудових функцій мийника посуду, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 трудових функцій прибиральника у години визначені графіком роботи їдальні з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., з вихідними днями субота та неділя. Враховуючи те, що відносини тривалі, то щомісячна плата за виконані роботи (надані послуги) не може бути весь час однаковою, адже вона залежить від обсягу виконаних робіт та їх чинників.

Відповідно до наданих документів та пояснень ФОП ОСОБА_1 вказані договори мають ознаки трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тобто простежується фактична підміна трудових відносин цивільно-правовими між об`єктом відвідування та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У зв`язку з наведеним у акті № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019 міститься висновок, що надані підприємцем в ході інспекційного відвідування цивільно-правові договори не спростовують факту наявності трудових відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Наведене підтверджують і надані в ході інспекційного відвідування копії Повідомлень про прийняття працівників на роботу ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), адже Повідомлення про прийняття працівника на роботу подається фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

12.11.2019 на підставі вищезазначеного акта інспекційного відвідування № ЧК-567/365/АВ від 28.10.2019 заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області винесено постанову №ЧК-567/365/АВ-ФС-236, відповідно до якої за порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу № 413 від 17.06.2015, керуючись ст. 259 КЗпП України на позивача накладено штраф у сумі 500 760 грн 00 коп.

Вважаючи, що вказана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено в частиною першою статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", відповідно до якої підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до пп.6 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 р. (далі - Положення №96) передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пп.5 п. 6 Положення №96 від 11.02.2015 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі Порядок № 823).

Згідно з п. 2 Порядку № 823 Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пп.2 п. 5 Порядку № 823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є зокрема, звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Згідно з наявної в матеріалах справи реєстраційної картки звернення реєстраційний № ДО-9785937 від 14.10.2019 (а.с. 86) ОСОБА_5 звернулась до Управління Держпраці у Черкаській області, повідомивши, що з вересня 2016 по травень 2019 року працювала поваром в їдальні приватної школи Перлина. Заявниця вказала, що не була офіційно працевлаштованою, проте орендодавець даної їдальні ФОП ОСОБА_1 , яка спочатку обіцяла заявниці її офіційно працевлаштувати потім відмовилась. Також заявниця проінформувала, що умови праці були поганими.

Відтак суд висновує, що у відповідача були законні підстави здійснити інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 ..

Щодо виявлених порушень у ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено, крім Конституції України, Кодексом законів про працю України.

Так, частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності чи відсутності трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як встановлено судом відповідачем за підсумками інспекційного відвідування перевірки ФОП ОСОБА_1 в акті перевірки зафіксовано допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без оформлення трудових договорів.

Так, надані підприємцем в ході інспекційного відвідування цивільно-правові договори не спростовують факту наявності трудових відносин між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Наведене підтверджують і надані в ході інспекційного відвідування копії Повідомлень про прийняття працівників на роботу ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), адже відповідно до Постанови КМУ від 17.06.2015 № 413 Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу Повідомлення про прийняття працівника на роботу подається фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій цивільно-правових договорів укладених між фізичними особами та ФОП ОСОБА_1 , обсяг виконуваних цими особами обов`язків збігаються з колом обов`язків та професією мийник посуду та прибиральник виробничих приміщень.

Згідно з актами прийому наданих послуг до зазначених договорів робота, передбачена відповідними договорами надана, а замовником прийнята. Також у зазначених актах вказана узгоджена сторонами винагорода виконавців.

При вирішенні спору суд зауважує, що вищевказані особи виконували не індивідуально визначену роботу, передбачену угодою. Функції, які виконували такі особи за вказаними договорами, не є самостійними, а здійснювались систематично у години визначені графіком роботи їдальні з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., з вихідними днями субота та неділя, що виключає можливість роботи в будь-який зручний час.

Судом також встановлено, що у цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаними особами.

При вирішенні спору суд бере до уваги, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Відтак зазначене спростовує доводи позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами як трудових.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.06.2019 у справі №1840/2507/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд не вбачає правових підстав для відступу від цього висновку.

За таких обставин, судом встановлено, що позивачем в порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України було допущено працівників до роботи без укладення трудових договорів, оформлених наказом.

Відповідно до частин першої та другої статті посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України).

Зважаючи на встановлені порушення позивачем, суд дійшов висновку, що при проведенні перевірки та накладенні вищевказаного штрафу на підставі спірної постанови, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

У відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.03.2020.

Суддя С.О. Кульчицький