Справа № 120/3703/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 лютого 2020 р. Справа № 120/3703/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

представника позивача: Кравчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення

в с т а н о в и в :

12.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що на аукціоні в Німеччині, за посередництва польської компанії «D&D Group Sp.zo.o.» нею придбаний легковий автомобіль марки - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 . Ціна купівлі автомобіля на аукціоні в Німеччині склала 5125,85 євро.

За результатами аукціону, організатор направив посереднику - польській компанії «D&D Group Sp.zO.O.» підтвердження замовлення №, а у подальшому рахунок-фактуру від 03.04.2019 №BD- RG20-00535 на загальну суму 5125,85 євро. Також позивачем додатково понесені витрати в розмірі 74,15 євро.

З метою митного оформлення товару через особу, уповноважену на декларування ФОП ОСОБА_2 , подано до Київської міської митниці ДФС митну декларацію від 01.07.2019 №UA100210/2019/758000. При цьому, заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 5200 євро, визначену за основним методом визначення митної вартості.

11.07.2019 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA100210/2019/000092/2, яким визначив митну вартість належного позивачу автомобіля на рівні 15200 євро.

На переконання позивача, право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про з`явлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено. При цьому, у своєму рішенні про коригування митної вартості контролюючим органом зазначено лише про неможливість застосування другого - п`ятого методів визначення митної вартості, у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та у зв`язку з відсутністю вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

Також, у рішенні відповідачем зазначено, що встановлення митної вартості визначено на підставі митних декларацій оформленням подібних товарів (МД від 11.06.2019 №UA100210/2019/082549) зовнішнього джерела (сайт http://www.mobile.de) без порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Однак, прийняття митницею рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, без вказівки, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведення порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, є порушенням частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості незаконним та необґрунтованим, позивач звернулась з цим позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару №UA100210/2019/000092/2 від 11.07.2019 року.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.11.2019 року до суду надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 25.12.2019 року.

25.12.2019 року адміністративну справу знято з розгляду в зв`язку із державним святом, визначивши день наступного судового засідання 26.12.2019 року.

Ухвалою суду від 26.12.2019 року у зв`язку із відсутністю підтвердження належного повідомлення відповідача розгляд справи відкладено на 14.01.2020 року.

02.01.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав, що 01.07.2019 до відділу митного оформлення № 2 митного поста «Спеціалізований» подано до митного оформлення транспортний засіб «VOLKSWAGEN TOURAN", кузов № НОМЕР_1 , за НОМЕР_2 типу IM 40 ДЕ №UА100210/2019/758000 з заявленою фактурною вартістю 5200 Євро.

Під час проведення митних формальностей за даною митною декларацією спрацював АСАУР та згенеровано, окрім інших, наступні індикатори ризику:

- 105-2- Контроль правильності визначення митної вартості товарів;

- 106-2- Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Під час встановлення значення індикатора ризику використовується інформація спеціалованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу.

Якщо заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу є меншою від встановленого індикатора ризику для такого транспортного засобу, проводиться перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією від 01.07.2019 №UA100210/2019/758000 встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари зокрема:

- при митному оформленні не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення);

- не надано документи, що містять відомості про витрати на страхування цього товару;

- для підтвердження витрат на транспортування не надано документів, що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України;

- не забезпечено, відповідно до ст.254 Митного Кодексу, переклад документів, поданих до митного оформлення;

- не надані документи, що підтверджують реальний пробіг автомобіля (сервісна книжка, підтвердження офіційного дилера тощо);

- копія декларації країни відправлення не містить відміток країни відправлення.

Відповідно до п.2 ст.52 Митного Кодексу декларант зобов`язаний подавати відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів, оскільки відсутні такі складові митної вартості, як:

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- страхові документи;

- документи, що підтверджують вартість транспортування;

Враховуючи вищевикладене та відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, 01.07.2019 року митницею направлено повідомлення щодо надання декларантом відповідно до ст. 53 Митного Кодексу України додаткових документів протягом 10 календарних днів.

Додаткових документів протягом 10 календарних днів декларантом або уповноваженою ним особою до митного органу не подавалось.

Декларант повідомив, що не має можливості надати додаткові документи, передбачені ст.53 Митного Кодексу України, а відтак декларантом документально не підтверджено складову митної вартості на транспортування товару, можливу складову на його страхування, та відомості щодо ціни яка сплачена або підлягає сплаті за товар.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 року №689 "Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків" під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків може бути використані спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані світовому ринку, інформацію отриману з мережі Інтернет.

Джерело інформації яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару:

- митна декларація від 11.06.2019 року №100210/2019/082549;

- зовнішні джерела http://www/mobile.de.

Враховуючи наявні розбіжності та заяву декларанта відповідно до ст.53 Митного Кодексу України посадовою особою відділу митного оформлення №2 митного поста "Спеціалізований" винесено рішення про визначення митної вартості автомобіля від 11.07.2019 року №UA100210/2019/000092/2 та складена картка відмови у митному оформленні транспортного засобу від 11.07.2019 року №UA100210/2019/00558.

Враховуючи вищевикладене просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.

14.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про заміну сторони її правонаступником.

Ухвалою суду від 14.01.2020 року допущено заміну відповідача Київську міську митницю ДФС на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби. Цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 29.01.2020 року.

27.01.2020 року адміністративна справа №120/3703/19-а, призначена до розгляду на 29.01.2020, знята з розгляду у зв`язку із проведенням зборів суддів Вінницького окружного адміністративного суду 29.01.2020 року. Визначивши дату наступного судового засідання 06.02.2020 року.

31.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року допущено до участі в судовому засіданні представника Київської митниці Держмитслужби, призначеному на 06.02.2020 року, в режимі відеоконференції. Доручено Печерському районному суду м.Києва забезпечити проведення відеоконференції 06.02.2020 року.

Ухвалою суду від 06.02.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 11.02.2020 року.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року занесеною до протоколу судового засідання у зв`язку із витребуванням у представника позивача додаткових доказів розгляд справи відкладено на 25.02.2020 року.

24.02.2020 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача.

У судовому засіданні 25.02.2020 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити адміністративний позов, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджуються матеріалами справи.

Частиною першою статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу за встановленою явкою.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

01.07.2019 року з метою митного оформлення легкового автомобіля, марки "VOLKSWAGEN", модель "TOURAN", ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи водія - 5, тип двигуна дизельний, тип кузова універсал, робочий об`єм циліндрів в двигуна 1968 см, календарний рік виготовлення 2016 року, модельний рік виготовлення 2016 року, торговельна марка VOLKSWAGEN, виробник VOLKSWAGEN, Німеччина, ФОП ОСОБА_2 подано до Київської міської митниці ДФС митну декларацію №UA100210/2019/758000. Декларантом в графі 42 митної декларації вказано ціну товару 5200,00 Євро. Митну вартість визначено за основним першим методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (графа 43 Митної декларації).

На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення, декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи:

- рахунок фактуру (інвойс) 19.06.2019 №3/06/2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 16.09.2016 року №ER445584;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 12.03.2018 року №K04705373;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.06.2019 року № НОМЕР_3 ;

- акт про проведення митного огляду (переогляду) від 21.06.2019 року UA209070/2019/04897;

- експортна декларація від 21.06.2019 року №19PL402010E0691429;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 24.06.2019 №UA.009.119739-19;

- копія паспорта громадянина від 18.01.2019 року №AB582808;

- довіреність №ННН091037 від 12.06.2019 року;

- копію паспорта громадянина України від.18.01.2019 року №FT831916.

По вищезазначеній митній декларації автоматизованою системою аналізу та управління ризиками - АСАУР згенеровано ризик за напрямком контролю правильності визначення вартості товарів.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією від 01.07.2019 №UA100210/2019/758000 митним органом встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари зокрема:

- при митному оформленні не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення);

- не надано документи, що містять відомості про витрати на страхування цього товару;

- для підтвердження витрат на транспортування не надано документів, що підтверджують вартість транспортування у відповідності до вимог законодавства України;

- не забезпечено, відповідно до ст.254 Митного Кодексу, переклад документів, поданих до митного оформлення;

- не надані документи, що підтверджують реальний пробіг автомобіля (сервісна книжка, підтвердження офіційного дилера тощо);

- копія декларації країни відправлення не містить відміток країни відправлення.

У зв`язку з відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, з метою відпрацювання згенерованих профілів ризику, та в зв`язку з виявленням ризиків правильності визначення вартості товару, митницею 01.07.2019 декларанту надіслано повідомлення з вимогою надання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження вартості товару.

11.07.2019 року Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів в №UA100210/2019/000092/2, відповідно до якого скориговано вартість автомобіля до 15200 Євро, а також надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100210/2019/00558 від 11.07.2019 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, розділом ХІІ Митного кодексу України (далі - МК України) врегульовано умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 52 МК України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, піддаються обчисленню.

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України до переліку документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення, належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Положенням частини четвертої вказаної статті, визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 статті 54 Митного кодексу України).

Отже, аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Відповідно до частини 1 статті 365 МК України, громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Згідно зі статтею 368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Статтею 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Приписами статті 248 МК України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно зі статтею 266 МК України, декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу органу доходів і зборів здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від органу доходів і зборів випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Як встановлено судом, митну декларацію та документи для митного оформлення автомобіля подавала не особисто позивач, а уповноважена на декларування особа - ФОП ОСОБА_2 , про що свідчать графи 14 та 54 митної декларації.

Тобто, подання електронної митної декларації здійснювалось не безпосередньо позивачем, а за допомогою спеціально уповноваженої особи, яка у даному випадку виступає декларантом.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією від 01.07.2019 №UA100210/2019/758000 митним органом встановлено, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року, справа № 809/1260/17.

Оскільки документи, які подані для підтвердження митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, у митниці виникли сумніву стосовно достовірності наданих позивачем до митного оформлення відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, тому згідно з вимогами статті 53 МК України, 31.01.2019 відповідач направив декларанту електронне повідомлення про необхідність надати додаткові документи, а саме:

- банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення);

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- транспортні (перевізні) документи;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертами організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи);

- інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів (за бажанням).

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач, направляючи електронні повідомлення, вимагав подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу, шляхом подання визначеного переліку документів, а також документів, які на думку позивача можуть підтвердити заявлену митну вартість. Однак, вимога контролюючого органу залишена без виконання та жодних документів подано не було.

Згідно висновків Верховного Суду України, ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 року №21-148А14).

На переконання суду, у відповідача були обґрунтовані сумніви, щодо заявленої митної вартості товару, оскільки позивачем на підтвердження заявленої митної вартості не подано банківських платіжних документів, рахунків про здійснення платежів третім особам, а також до митного оформлення не подавалися прихідного касового ордеру, касового чеку чи іншого документу про прийняття визначеної суми.

Ризик недостовірної фактурної вартості підтверджується порівнянням заявленої у рахунку-фактурі ціни (5200 Євро) та скоригованої вартості (15200 Євро) з інформацією щодо продажу ідентичних моделей автомобілів, яка міститься у мережі Інтернет. Наприклад, згідно сайту mobile.de середня ринкова ціна ідентичної моделі 2016 року виготовлення складає 16000-17000 Євро (витяги з сайтів додаються).

Крім того, згідно наданої відповідачем митної декларації UA100210/2019/082549 від 11.06.2019 року, заявлена вартість ідентичної моделі автомобіля 2016 року складає 13000 Євро, однак не 5200 євро як зазначено позивачем.

Також слід вказати, що під час митного оформлення декларантом, для підтвердження вартості транспортного засобу подано рахунок фактуру №3/06/2019 від 12.06.2019 року на суму 5200 євро, натомість до суду позивач надав інвойс від 03.04.2019 року №BD-RG20-00535 на загальну суму 5126,85 євро та вказав, що додатково поніс витрати в розмірі 74,15 Євро, що теж свідчить про наявність сумніву, щодо заявленої митної вартості.

Водночас, відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому, у документах, поданих позивачем для митного оформлення транспортного засобу, відсутні умови поставки, а відтак витрати транспортування не були включені у вартість товару, що у свою чергу є порушенням ст. 53 МК України.

Крім того, судом встановлено, що згідно поданих декларантом документів, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18.06.2019 року № НОМЕР_3 , вбачається, що власником даного транспортного засобу є Bas Roman, Ackerstr.35A, 13585 Berlsn. У свою чергу, ОСОБА_1 видала довіреність на Коновалюк С.П., чим надала йому право купити та зареєструвати на її ім`я за межами України, будь-який автомобіль для подальшої його передачі їй, доставити (перегнати) будь-який автомобіль до місце її проживання.

Однак, жодної довіреності на ОСОБА_3 , який записаний в свідоцтві про реєстрацію від 18.06.2019 № НОМЕР_3 , матеріали справи не містять, а відтак повинен міститися договір з третіми особами, що передбачено вимогами ст.53 МК України.

Водночас, як зазначає позивач, автомобіль був придбаний позивачем за посередництва польської компанії "D&D Group Sp.zo.o." на аукціоні в Німеччині (організатор аукціону німецька компанія "BCA Autoauktionen GmbH". Ціна купівлі автомобіля на аукціоні в Німеччині склала 5125,85 євро, що вбачається із рахунку від 03.04.2019 року №BD-RG20-00535. Посередником виставлено позивачу рахунок від 03.06.2019 року на суму 5200 євро, з включенням до вартості автомобіля вартості їх послуг.

На переконання суду, між польською компанією "D&D Group Sp.zo.o." та позивачем повинен був укладатись договір, що передбачений вимогами ст. 53 МК України. Доводи позивача про укладання договору в спрощений спосіб не підтверджено жодними доказами, що свідчить про їх необґрунтованість.

Встановлені обставини свідчать про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які стали підставою для витребування додаткових документів, оскільки у поданих документах є значна кількість розбіжностей, що у свою чергу давало відповідачу усі підстави для відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Крім того, оскільки позивач був повідомлений про необхідність надання додаткових документів, однак жодних з вказаних дій позивач не вчиняв, що прямо вказує на правомірність дій митного органу в розрізі прийняття оскаржуваного рішення та спростовує доводи позивача щодо відсутності будь-якої інформації про недостовірність відомостей щодо вартості автомобіля, які містяться в рахунку - фактурі, або при переміщенні даного транспортного засобу через державний кордон України.

Однак, декларантом не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару декларантом, та не надано жодних із зазначених митницею документів у електронному повідомленні.

На переконання суду, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вищезазначене спростовує доводи позивача про недоведеність відповідачем, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару свідчили, що митна вартість товару занижена, та про неможливість визначення митної вартості за основним методом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням.

Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Київська митниця Держмитслужби (бульвар Гавела Вацлава, 8а, м.Київ, ).

Рішення у повному обсязі виготовлено 02.03.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович