Справа № 280/395/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 лютого 2020 року Справа № 280/395/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69068, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Брюлова, буд.5, ), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач), третя особа ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 49632590 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

20 січня 2020 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем до суду надано уточнений адміністративний позов, в якому відповідача визначено, як Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Ухвалою судді від 07 лютого 2020 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви визначених ухвалою судді від 20 січня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 17 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а справу призначено на 25 лютого 2020 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що державним виконавцем грубо порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, наведене передбачене частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а також порушено вимоги статті 63 вищевказаного закону, а саме не перевірив виконання позивачем рішення суду. Вказує, що державний виконавець умисно формально, з пропуском строку своєчасного повідомлення позивача, як боржника надіслав вимогу, чим позбавив позивача можливості виконати вимоги державного виконавця, або надати пояснення та підтвердження поважності неможливості виконання вимоги виконавця у визначений спосіб та строк, що потягнуло за собою безпідставне накладення штрафу. Вказує, що державний виконавець не вжив усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для з`ясування обставин щодо дійсного виконання судового рішення, чим порушив права позивача, як сторони виконавчого провадження .

Представник ОСОБА_1 до суду 25 лютого 2020 року подав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№8988 від 26 лютого 2020 року), відповідно до якого зазначає, що 28 листопада 2019 за вих. № 42443 ОСОБА_1 направлено вимогу державного виконавця про необхідність 08 грудня 2019 року надати ОСОБА_2 можливість зустрічі із сином ОСОБА_3 з 10:00 до 11:00 год. 03 грудня 2019 року вимогу прийнято на пошті і лише 03 січня 2020 року позивач забрала вимогу. Вказує, що вимога місяць перебувала на пошті, що підтверджується трекінгом на офіційному сайті Укрпошти. Так, 08 грудня 2020 року складено акт державного виконавця, відповідно до якого боржник ОСОБА_1 зобов`язана надати можливість ОСОБА_2 побачитись із дитиною ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_2 з 10:00 по 11:00 год. Встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не надала можливість побачення із ОСОБА_3 . На телефонний дзвінок за номером НОМЕР_3 о 10:08 годині та о 10:25 не відповіла. Таким чином вказує на те, що постанову державного виконавця від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 49632590 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн. винесено правомірно та обґрунтовано.

Представник відповідача до суду 25 лютого 2020 року подала клопотання, в якому просить суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

Третя особа ОСОБА_2 до суду подав пояснення (вх.№9122 від 26 лютого 2020 року), відповідно до яких зазначає, що державний виконавець діяв згідно законодавства України і жодним чином не порушив прав ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 до суду 25 лютого 2020 року подав клопотання, в якому просить суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

У задоволенні позовної заяви просить суд відмовити.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року у справі №336/1427/15-ц , пр. №2/336/1158/2015 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволено частково.

Визначено час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_2 періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні перші та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 19.00 години за місце проживання ОСОБА_2 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень.

Час для спільного відпочинку ОСОБА_2 з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_1 .

Рішення суду набуло законної чинності 16 листопада 2015 року .

08 грудня 2015 року виданий виконавчий лист, в якому визначено час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_2 :

- періодичні побачення з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 19.00 години за місцем проживання ОСОБА_2 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень;

- час для спільного відпочинку ОСОБА_2 з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме протягом двадцяти календарних днів в період з 01 червня по 30 серпня кожного року за попереднім погодженням з ОСОБА_1 .

28 листопада 2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено вимогу №42449, якою з метою виконання виконавчого листа № 336/1427/15-ц виданого 08 грудня 2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, 08 грудня 2019 року надати ОСОБА_2 можливість зустрічі із сином ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_2 з 10:00 до 11:00 год.

Разом з тим, повідомлено про відповідальність за невиконання вимоги державного виконавця.

08 грудня 2019 року державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що боржник - ОСОБА_1 зобов`язана надати можливість ОСОБА_2 побачитись із дитиною ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_2 з 10 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. Встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_2 а саме: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не надала можливість побачення із ОСОБА_3 . На телефонний дзвінок за номером НОМЕР_3 о 10 год. 08 хв. не відповіла та о 10 год. 25 хв. теж не відповіла.

18 грудня 2019 року державними виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 1700,00 грн. за ненадання можливості побачення з дитиною ОСОБА_3 стягувачу, батьку ОСОБА_2 .

Позивач не погоджуючись з постановою державного виконавця від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 49632590 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн., звернулася до суду з позовною заявою.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими для виконання. Аналогічні положення закріплені в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" і в процесуальному законодавстві України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 вищезазначеного Закону рішення підлягають примусовому виконанню на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках.

Згідно з частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлений статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1 - 4 статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 821/1568/16.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.

Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 127/3770/17.

Так, розглядаючи матеріали справи, судом досліджено рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/1427/15-ц, відповідно до якого, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини задоволено частково.

Визначено час спілкування та способи виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В мотивувальній частині рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/1427/15-ц зазначено, що: «… суд не може погодитись з графіком, запропонованим позивачем, та вважає справедливим та таким, що відповідає інтересам дитини, визначення участі ОСОБА_2 у вихованні сина шляхом встановлення систематичних побачень кожної першої та третьої суботи та кожної другої та четвертої неділі місяця з 10.00 до 19.00 години з правом відвідування місця проживання батька, а також культурних та розважальних закладів…».

Суд звертає увагу на те, що судовим рішенням, на підставі якого прийнято виконавчий лист №336/1427/15-ц від 08 грудня 2015 року не встановлено місце побачення, а визначено лише право відвідування місця проживання батька.

Необхідність виконання рішення суду за місцем проживання третьої особи визначено держаним виконавцем самостійно у вимозі від 28 листопада 2019 року. Але вона на час винесення спірної постанови не отримана позивачем.

З мотивувальної частини спірної постанови про накладення штрафу від 18 грудня 2019 року вбачається, що при її прийнятті державний виконавець виходив з того, що 08 грудня 2019 року здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки викоання рішення суду, а саме побачення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 за місцем проживання ОСОБА_2 в дні визначені рішенням суду. ОСОБА_1 не надала можливості побачення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 .

Детальний опис подій під час проведення виконавчих дій 08 грудня 2019 року державними виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Кіорпе А.О. зафіксовано в акті державного виконавця 08 грудня 2019 року.

Суд вважає звернути увагу, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/1427/15-ц від 12 травня 2015 року не містить покладеного на ОСОБА_1 обов`язку приводити дитину за місцем мешкання батька. А місце побачення державним виконавцем повинно бути узгоджено з обома батьками.

Суд зазначає, що порядок виконання судових рішень визначається також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового характеру, у тому числі рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною визначено у розділі IX вказаної Інструкції, відповідно до пунктів 8, 9 якого державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

Суд вказує на те, що державний виконавець не перевірив умови поважності невиконання судового рішення позивачем.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов`язок довести обставини, що слугували підставою застосування штрафу до ОСОБА_1 , покладено на державного виконавця, як це передбачено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини зазначені позивачем.

Суд оцінивши наявні докази та повідомлені сторонами обставини, враховуючи відсутність у рішенні суду визначеного місця побачення, відсутність вчиннення дій відповідача щодо перевірки поважності невиконання рішення суду, приходить до висновку про необхідність визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 49632590 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн., а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241-245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69068, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Брюлова, буд.5, ) третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови- задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні № 49632590 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69068, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Брюлова, буд.5, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 лютого 2020 року.

Суддя Д. В. Татаринов