Справа № 826/5209/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Київ № 826/5209/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Енергопоставка»
до Головного управління ДФС у м. Києві
про скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергопоставка» (далі також - позивач, ТОВ «Енергопоставка», Товариство) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач 1, ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2018 №002841406.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю висновків акта документальної планової виїзної перевірки від 28.12.2017 №1610/26-15-14-06-02-10/32113929 в частині висновків про порушення ТОВ «Енергопоставка» норм п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України внаслідок не проведення дисконтування кредиторської заборгованості за векселями. Позивач вважає, що контролюючий орган невірно кваліфікував виписані позивачем на користь своїх контрагентів в рахунок оплати договірних зобов`язань векселі як довгострокові, оскільки останні за своєю сутністю є короткостроковими та безпроцентними. Наведені обставини відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» виключають правові підстави для здійснення дисконтування заборгованості за такими векселями. З огляду на наведене позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018 №002841406, яке винесене на підставі зазначеного акта перевірки, протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2018 відкрито провадження у справі №826/5902/18 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, де останній просив суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що в ході проведеної документальної планової виїзної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (а саме: ТОВ «Енергопоставка» не визначило та не відобразило фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості за 2015 рік, а також не здійснювало амортизацію дисконту), що призвело до заниження ним податку на прибуток за 2015 рік на суму 1 456 628 і завищення податку за звітні періоди 2016 і 2017 роки всього на 61 214 грн. За наслідками такої перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018 №002841406, яке відповідач вважає законним.

04.06.2018 суд у судовому засіданні суд відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши усні пояснення їх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 30.11.2017 по 20.12.2017 працівниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Енергопоставка» з питань дотримання ним податкового та валютного законодавства, законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017. За результатами проведення такої перевірки був складений акт від 28.12.2017 №1610/26-15-14-06-02-10/32113929.

За висновками цього акта перевірки серед іншого встановлено порушення позивачем вимог п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ним податку на прибуток за 2015 рік на суму 1 456 628 грн. та завищення податку на прибуток на загальну суму 61 214 грн., в т.ч. за 2016 рік - 40 207 грн., за 3-тій квартал 2017 року - 21 007 грн.

Такі висновки акта перевірки мотивовані наступним: перевіркою встановлено, що між ТОВ «Енергопоставка» (як покупцем) і суб`єктами господарювання-продавцями (ТОВ «ЦУП-Буча», ТОВ «Нова фінансова компанія» і ТОВ «Паритет-П») були укладені договори купівлі-продажу цінних паперів - №БВ-1223/03-15 від 25.03.2015, №БВ-2818/07-15 від 01.07.2015, №БВ-3452/08-15 від 06.08.2015. За умовами цих договорів ТОВ «Енергопоставка» зобов`язувалося прийняти та оплатити цінні папери (акції, без документарні, емітента - ПАТ «Південна генеруюча компанія») на загальні договірні вартості 6 510 400 грн., 11 709 150 грн., 6 875 000 грн. В рахунок оплати таких цінних паперів ТОВ «Енергопоставка» виписало векселі на відповідні суми коштів, перелік яких наведено в акті перевірки. Згідно з актів про внесення змін до тексту векселя від 30.03.2015 і від 01.09.2015 у місці «Строк платежу» у векселях, переданих ТОВ «ЦУП-Буча» і ТОВ «Паритет-П», у місці «строк платежу» у таких векселях закреслено написи «за пред`явленням, але не раніше 01.06.2017»/ «за пред`явленням, але не раніше 01.06.2018» та зроблено напис «за пред`явленням». Крім того, всі зазначені вище векселі протягом 2015 - 2016 років обліковувалися на балансовому рахунку 511 «Довгострокові векселі, які видані в національній валюті». Станом на 30.09.2017 заборгованість за наступними векселями серій АА2449065 - АА2449069 у сумі 5 500 000 грн., серій АА2449077 - АА2449088 у сумі 11 709 150 грн., серій АА2449089 - Аа2449095 у сумі 6 875 000 грн. не погашена.

З урахуванням наведених обставин перевіряючі дійшли висновків, що всі векселі ТОВ «Енергопоставка» на дати виписки 26.03.2015, 02.07.2015, 07.08.2015 є довгостроковими із зазначенням строку пред`явлення та обліковувались на бухгалтерському рахунку 511 «Довгострокові векселі, які видані в національній валюті». Оскільки станом на 30.09.2017 вказані векселі не були пред`явлені до сплати та не погашені, то у ТОВ «Енергопоставка» виникла кредиторська заборгованість перед ТОВ «ЦУП-Буча», ТОВ «Нова фінансова компанія» і ТОВ «Паритет-П» з терміном погашення більше ніж 12 календарних місяців. У такому випадку, на переконання перевіряючих, ТОВ «Енергопоставка» мало визначити та відобразити фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості за 2015 рік, в т.ч. за 1-ий квартал 2015 року - 1 840 757 грн., за 3-и квартали 2015 року - 8 349 731 грн., та здійснити амортизацію дисконту.

Контролюючий орган здійснив розрахунки амортизацію дисконту по виданих ТОВ «Енергопоставка» у 2015 році векселях за формулою PV=FV/(1+i)n, де: FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів). Згідно наведеного у тексті акта перевірки розрахунків: 1) PV=5 500 000/(1+0,22)2 становить 3 695 243,21 грн.; 2) PV=11 709 150/(1+0,22)2 становить 6 448 310 грн.; 3) PV=6 875 000/(1+0,22)2 становить 3 786 110 грн. Фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості, яку, на думку контролюючого органу, ТОВ «Енергопоставка» мало включити до складу доходу становить: за 1-ий квартал 2015 року - 1 840 757 грн., за 3-и квартали 2015 року - 8 349 731 грн.

18.01.2018 ГУ ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки прийняло податкове повідомлення-рішення за №002841406 (форми «Р»), яким визначило ТОВ «Енергопоставка» до сплати суму податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1 456 628 грн. (податкове зобов`язання).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 22.03.2018 №10225/6/99-99-11-01-01-25 вказане податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018 №002841406 було залишене без змін, а саме податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Тобто, починаючи з 1 січня 2015 року податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку (далі по тексту - НП(С)БО) чи міжнародними стандартами фінансової звітності (далі по тексту - МСФЗ), відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).

Правовідносини щодо обігу векселів в Україні врегульовано наступними нормативними актами: Женевською конвенцією 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні та прості векселі (далі - Уніфікований закон); Женевською конвенцією 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі; Женевською конвенцією 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів; Законом України «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі»; Законом України «Про цінні папери і фондову біржу»; Законом «Про обіг векселів в Україні» та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України (згідно ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні» від 05.04.2001 № 2374-III).

Пунктом 2 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» від 23.02.2006 № 3480-IV встановлено, що «боргові цінні папери» - це цінні папери, що посвідчують відносини позики і передбачають зобов`язання, зокрема емітента, сплатити у визначений строк кошти. До боргових цінних паперів належать, зокрема, векселі.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери і фондову біржу» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі.

Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов`язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Вексель складається на спеціальному бланку з відповідним ступенем захисту від підроблення за встановленою формою та розміром, вимоги щодо типової форми якого регламентовано Положенням про вимоги до стандартної (типової) форми виготовлення вексельних бланків, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України від 03.09.2013 № 1681 (що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 24.09.2013 за № 1639/24171).

Обов`язкові реквізити простого векселя визначені в ст. 75 Уніфікованого закону. Так, простий вексель містить: (1) назву «простий вексель», яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; (2) безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; (5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; (6) зазначення дати і місця складання простого векселя; (7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Згідно зі ст. 76 Уніфікованого закону документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред`явленням.

Також, відповідно до ст. 33, 34 Уніфікованого закону (з урахуванням вимог ст. 77 цього закону стосовно простих векселів), встановлено наступні строки платежу за переказним та простим векселем, а саме: за пред`явленням; у визначений строк від пред`явлення; у визначений строк від дати складання; на визначену дату.

Простий вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. При цьому, він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання.

В силу норм ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. При цьому, у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Зі змісту наведених норм законів можна дійти правового висновку про те, що операції щодо видачі та погашення векселя є своєрідним способом проведення негрошового розрахунку за отримані товари (роботи, послуги). У свою чергу вексель по суті виступає письмовим борговим зобов`язанням у вигляді цінного паперу, складеного за встановленою формою, що посвідчує відносини позики і передбачає зобов`язання особи, яка його видала (векселедавця), сплатити у визначений строк зазначену в ньому суму коштів особі, якій він виданий (векселедержателю). Обов`язковою умовою проведення із застосуванням векселів є наявність договору, який в письмовій формі, передбачає такий порядок розрахунку та те, що у випадку видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселями.

При цьому, простий вексель - це вексель, який виписується позичальником (векселедавцем) і містить нічим не зумовлене зобов`язання сплатити борг векселедержателю. Простий вексель характеризується тим, що у нього векселедавець та платник співпадають, тобто це є одна і та юридична або фізична особа.

В бухгалтерському обліку відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №892/4185) операції з видачі векселя в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу товарів відображається в такий спосіб: у продавця закривається дебіторська заборгованість за кредитом рахунка 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» і з`являється заборгованість, що відображається за дебетом рахунка 341 «Короткострокові векселі, отримані в національній валюті». У покупця одночасно закривається кредиторська заборгованість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» і з`являється заборгованість по рахунку 621 «Короткострокові векселі в національній валюті».

Як свідчать наявні у справі матеріали та визнається представниками сторін, 26.03.2015, 02.07.2015 та 07.08.2015 ТОВ «Енергопоставка» відповідно до умов п. 2.2 ст. 2 договорів купівлі-продажу цінних паперів №БВ-1223/03-15 від 25.03.2015 (з ТОВ «Центр управління проектами - Буча»), №БВ-2818/07-15 від 01.07.2015 (з ТОВ «Нова фінансова компанія»), №БВ-3452/08-15 від 06.08.2015 (з ТОВ Паритет-П») виписало на користь названих продавців цінних паперів в рахунок погашення заборгованостей (загальних договірних вартостей отриманих пакетів цінних паперів - акцій простих іменних, емітента - ПАТ «Південна генеруюча компанія») за даними договорами купівлі-продажу цінних паперів наступні прості векселі:

- серії АА №2449065, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449066, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449067, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449068, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449069, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 500 000 грн.; серії АА №2449070, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 500 000 грн.; серії АА №2449071, дата складання 26.03.2015, номінальною вартістю 510 400 грн. Вказані векселі були виписані зі строком погашення «за пред`явленням, але не раніше 01 червня 2017 року» та передані векселедержателям (ТОВ «Центр управління проектами - Буча») на підставі акта прийому-передачі векселів від 26.03.2015. В подальшому названі сторони погодилися із внесенням змін до текстів перелічених вище простих векселів, а саме: у місці «строк платежу» у векселях закреслено надпис: «за пред`явленням, але не раніше 01 червня 2017 року» та зроблено надпис «за пред`явленням», із зазначенням дати внесення змін та підписанням уповноваженими представниками названих сторін на звороті простих векселів. Крім того, за наслідками внесення змін до тексту векселів ТОВ «Енергопоставка» і ТОВ «Центр управління проектами - Буча» складено та підписано двосторонній акт від 30.03.2015. Наведені дії векселедавця (позивача) повністю відповідають змісту положень ст. 13 Закону України Закону України «Про обіг векселів в Україні», що також не заперечується в акті перевірки;

- серії АА №2449077, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449078, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449079, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449080, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449081, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 2 000 000 грн.; серії АА №2449082, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449083, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449084, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449085, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449086, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449087, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн.; серії АА №2449088, дата складання 02.07.2015, номінальною вартістю 250 000 грн. Вказані векселі були виписані зі строком погашення «за пред`явленням, але не раніше 01 червня 2018 року» та передані векселедержателям (ТОВ «Нова фінансова компанія») на підставі акта прийому-передачі векселів від 02.07.2015;

- серії АА №2449089, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449090, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449091, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449092, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449093, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449094, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 1 000 000 грн.; серії АА №2449095, дата складання 07.08.2015, номінальною вартістю 875 000 грн. Вказані векселі були виписані зі строком погашення «за пред`явленням, але не раніше 01 червня 2017 року» та передані векселедержателям (ТОВ Паритет-П») на підставі акта прийому-передачі векселів від 01.09.2015. В подальшому названі сторони погодилися із внесенням змін до текстів перелічених вище простих векселів, а саме: у місці «строк платежу» у векселях закреслено надпис: «за пред`явленням, але не раніше 01 серпня 2018 року» та зроблено надпис «за пред`явленням», із зазначенням дати внесення змін та підписанням уповноваженими представниками названих сторін на звороті простих векселів. Крім того, за наслідками внесення змін до тексту векселів ТОВ «Енергопоставка» і ТОВ Паритет-П» складено та підписано двосторонній акт від 01.09.2015. Наведені дії векселедавця (позивача) повністю відповідають змісту положень ст. 13 Закону України Закону України «Про обіг векселів в Україні», що також не заперечується в акті перевірки.

За змістом всіх перелічених вище простих векселів ТОВ «Енергопоставка» сплата відсотків за такими взагалі не передбачалась.

В тексті своєї позовної заяви позивач пояснив, що всі видані ТОВ «Енергопоставка» векселі є безвідсотковими та короткостроковими, оскільки містять термін платежу «за пред`явленням», що виходячи зі змісту ст. 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі означає, що вексель повинен бути пред`явлений до платежу протягом одного року від дати його складання. Позивач визнає, що зобов`язання за векселем є фінансовим зобов`язанням в розумінні П(С)БО 13 «Фінансові інструменти». Відповідно п. 29 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» ТОВ «Енергопоставка» безвідсоткові зобов`язання за довгостроковими векселями первісно оцінило за фактичною собівартістю. В подальшому на кожну дату балансу ТОВ «Енергопоставка» відповідно до п. 31 П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» визначало амортизовану собівартість безвідсоткові зобов`язання за довгостроковими векселями. При цьому, у кожному випадку така амортизована собівартість безвідсоткового довгострокового зобов`язання за векселем дорівнювало фактичній собівартості даного зобов`язання. Тобто, первісно оцінена балансова вартість зобов`язання на дату балансу не змінюється на суму амортизації дисконту чи премії, в зв`язку з тим, що ні дисконту, ні премії за даними зобов`язаннями ТОВ «Енергопоставка» не отримувало та не надавало. Позивач вважає, що наведені обставини відповідно до п. 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» виключають підстави для дисконтування

Як видно з тексту акта перевірки, контролюючий орган кваліфікував наявну у позивача кредиторську заборгованість за векселями як «довгострокові зобов`язання» та здійснив дисконтування такої заборгованості, шляхом вирахування різниці (дисконту) між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) із застосуванням П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», 12 «Фінансові інвестиції».

З наведеною в акті перевірки позицією контролюючого органу суд не погоджується у зв`язку з наступним.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306 та у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

В розумінні цього П(С)БО 11, зокрема: довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

За змістом п. 7, 8 і 10 П(С)БО 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Поряд з цим, п. 11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.

Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

З контексту наведених положень П(С)БО 11 можна дійти висновку, що зобов`язання, які виникли за простими векселями позивача, виписаними 26.03.2015 і 07.08.2015 на погашення заборгованості по оплаті товару за договором купівлі-продажу цінних паперів, за своєю суттю відносяться до поточних зобов`язань. Такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються не за теперішньою вартістю, а за сумою погашення.

При цьому, та обставина, що зобов`язання за векселями відображалися позивачем на бухгалтерському рахунку для довгострокових виданих векселів, не змінює суті самих векселів та зобов`язань, що за ними виникли.

В розумінні Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти» (далі - П(С)БО 13), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2001 №559 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 19.12.2001 за № 1050/6241 та у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання позивача за векселями відносяться також до фінансових інструментів, а саме - фінансових зобов`язань як контрактного зобов`язання щодо: а) передачі грошових коштів або інших фінансових активів іншому підприємству; б) обміну фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

У силу п.п. 10, 11, 29, 30 - 33 П(С)БО 13 фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною - укладачем угоди щодо фінансового інструмента.

Безумовні права вимоги і зобов`язання визнаються фінансовими активами і фінансовими зобов`язаннями, якщо за умовами контракту підприємство має право на отримання грошових коштів або бере на себе зобов`язання сплатити грошові кошти.

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім:

- дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу;

- фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення;

- фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити;

- фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.

На кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

Збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інструментів, які не є об`єктом хеджування та оцінюються за справедливою вартістю, визнається іншими доходами або іншими витратами.

Балансова вартість фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю, переглядається щодо можливого зменшення корисності на кожну дату балансу на основі аналізу очікуваних грошових потоків.

Сума втрат від зменшення корисності фінансового активу визначається як різниця між його балансовою вартістю та теперішньою вартістю очікуваних грошових потоків, дисконтованих за поточною ринковою ставкою відсотка на подібний фінансовий актив, з визнанням цієї різниці іншими витратами звітного періоду.

Таким чином, порядок оцінки фінансових інструментів у вигляді фінансових зобов`язань та відображення її результатів в бухгалтерському обліку визначено у П(С)БО 13 «Фінансові інструменти», а саме: на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю. При цьому, П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» не містить визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання або посилань на встановлення такої в інших нормативно-правових актах.

За змістом тексту акта перевірки контролюючим органом до спірних правовідносин були застосовані Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції» (далі - П(С)БО 12), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.04.2000 № 91 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.05.2000 за № 284/4505) в частині оцінки та відображенні в бухгалтерському обліку фінансових інвестицій.

Так, згідно з п.п. 3, 4, 8 і 10 П(С)БО 12 амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).

Фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю. Собівартість фінансової інвестиції складається з ціни її придбання, комісійних винагород, мита, податків, зборів, обов`язкових платежів та інших витрат, безпосередньо пов`язаних з придбанням фінансової інвестиції.

Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.

Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно.

Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.

Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка. Приклад визначення суми амортизації дисконту, премії та амортизованої собівартості фінансових інвестицій за методом ефективної ставки відсотка наведено в додатку 1 до Положення (стандарту) 12.

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.

В даному випадку, якщо припустити можливість застосування порядку визначення амортизованої собівартості фінансових інвестицій для цілей визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання, то різниця між собівартістю (номінальною вартістю) векселів позивача та договірною вартістю погашення його зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів відсутня.

Крім того, як зазначалося вище, за змістом п. 10 П(С)БО 11 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) оцінка зобов?язань за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) вимагається лише за наявності двох умов: зобов?язання повинні бути довгостроковими та на них мають нараховуватися проценти. У розглядуваному випадку одразу обидві такі умови були відсутні.

З урахуванням вищенаведеного суд погоджується з доводами позивача про безпідставність та необгрунтованість висновків акта перевірки в частині висновку про порушення позивачем норм п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України. У зв?язку з цим суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 18.01.2018 №002841406 не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 28.03.2018 №592 підтверджено, що ТОВ «Енергопоставка» під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 21 849,42 грн. Відтак, суд вказує про присудження вказаних судових витрат у повному обсязі на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергопоставка» (ідентифікаційний код 32113929, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 21) до Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 18.01.2018 №002841406.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергопоставка» (ідентифікаційний код 32113929, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, 21) документально підтверджені судові витрати у розмірі 21 849,42 грн. (двадцять одна тисяча вісімсот сорок дев?ять гривень 42 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок