Справа № 640/12866/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2020 року № 640/12866/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та дій, скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) (далі - позивач) із позовною заявою до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) (далі - відповідач), у якій просить суд:

1. Визнати незаконною бездіяльність відповідача у зв`язку із несвоєчасним надсилання у строк, встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989.

2. Визнати незаконними дії відповідача щодо ухвалення постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989.

3. Скасувати постанову відповідача від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989.

4. Зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження №56879989 з примусового виконання виконавчого листа від 26.06.2018 №826/12566/16, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва.

5. Встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення суду - протягом одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Позов обґрунтовано бездіяльністю та протиправністю дій відповідача щодо не своєчасного направлення постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, а також відсутністю підстав для її прийняття, оскільки постанови про закінчення виконавчого провадження № 56879989 від 13.06.2019, в якій виправлено помилку не існує.

Відповідачем відзиву на позовну не надно.

Третьою особою подано пояснення, в яких зазначено про відсутність порушеного права позивача винесенням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва, встановлено наступне.

Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 26.06.2018 року №826/12566/16, відповідно до якого ОСОБА_1 є стягувачем, Міністерство оборони України - боржником.

Відповідно до частини рішення, що підлягає примусовому виконанню, зобов`язано Міністерство оборони України належним чином розглянути запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 року №567/ЗПІ, надавши повну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у запиті питань.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 18.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. винесено постанову від 31.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56879989.

Постановою державного виконавця від 05.09.2018 року за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений строк накладено на боржника Міністерство оборони України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. та винесено вимогу державного виконавця від 05.09.2018 року №56879989/20.1-14.

Постановою державного виконавця від 08.10.2018 року за невиконання повторно без поважних причин рішення суду у встановлений строк накладено на боржника Міністерство оборони України штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн.

Листом від 11.10.2018 року №32369-33-18 представником Міністерства оборони України повідомлено державного виконавця по фактичне виконання рішення суду в повному обсязі, з огляду на що, просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" в додатках до якого долучено відповідь Міністерства оборони України від 04.10.2018 року №303/4/2078 на запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 рок №567/ЗПІ.

Постановою державного виконавця від 30.11.2018 року закінчено виконавче провадження №56879989 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Постановою державного виконавця від 13.06.2019 виправлено помилку у процесуальному документі виконавчого провадження № 56879989 «Постанова про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2019.

Вказана постанова, згідно відмітки пошти на конверті направлена- 24.06.2019, отримана згідно відомостей сайту «Укрпошта» - 03.07.2017.

Вважаючи постанову державного виконавця про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.06.2019 та бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного її направлення позивачу протиправною, останній звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) (із змінами і доповненнями) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Поряд з цим, Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1403) визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою, абзацами другим, третім частини п`ятої статті 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.06.2019 ВП № 56879989 відповідачем направлено з порушенням встановленого Законом строку (24.06.2019), у зв`язку з чим позовна вимога про визнання незаконною бездіяльність відповідача у зв`язку із несвоєчасним надсилання у строк, встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989 - підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дії відповідача щодо ухвалення постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989 та скасування вказаної постанови суд вказує таке.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 74 Закону України «про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.06.2019 «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 13.06.2019, виправлення яке було внесене оскаржуваною постановою не впливає на зміст викладеного документу у постанові державного виконавця від 30.11.2018.

Посилання позивача на не вірно зазначену дату постанови «Про закінчення виконавчого провадження» а саме 13.06.2019, замість 30.11.2018 не є підставою для її скасування.

Слід зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2019, (яке набрало законної сили) у справі № 240/3753/19 встановлена правомірність винесення постанови «Про закінчення виконавчого провадження №56879989.

Враховуючи вище викладене, постанова про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.06.2019 прийнята відповідачем у спосіб та у межах визначених Законом, а відтак позовна вимога щодо скасування постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989 - задоволенню не підлягає.

Крім іншого, не підлягає й задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №56879989 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16, оскільки, як зазначалось вище рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2019 у справі № 320/3753/19 підтверджено правомірність прийняття відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2018 № 56879989.

Щодо встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення суду протягом одного місяця з моменту набрання рішенням суду законної сили, суд вказує, що це є не обов`язком а правом суду. (ст.383 КАС України). Крім того, суд зазначає, що резолютивна частина рішення не містить в собі зобов`язального характеру, у зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення судового контролю та встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення суду.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії саме державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження №56879989, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 13.06.2019, водночас, не надано підтвердження здійснення усіх передбачених Законом №1404 дій щодо своєчасного повідомлення позивача про винесену постанову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність відповідача у зв`язку із несвоєчасним надсиланням у строк, встановлений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови від 13.06.2019 про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №56879989.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Суддя Н.М. Клименчук