Справа № 200/13664/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року справа №200/13664/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/13664/19-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо несвоєчасної та не в повному обсязі компенсації витрат на пальне по наданому чеку від 20.08.2019 року № 71300;

зобов`язати відповідача відшкодувати витрати на пальне за фіскальним чеком від 20.08.2019 року № 71300, у сумі 1402,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06.07.2019 року по 19.08.2019 року позивач перебував на санаторно-курортному лікуванні в ДП Клінічний санаторій ім. Пирогова м. Одеса.

21.06.2019 року звернувся до відповідача з заявою про відшкодування витрат на проїзд до санаторію та в зворотному напрямку, надав оригінали фіскальних чеків витрат на пальне.

Листом від 28.08.2019 року №05-10/2736 відповідач відмовив у відшкодуванні витрат на пальне до місця проживання, оскільки наданий чек не підлягає відшкодуванню за рахунок коштів відповідача. Вважає дії відповідача протиправними, оскільки вони порушують його конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації фактичних витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання у розмірі 1251, 04 грн.

Зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію фактичних витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання у розмірі 1251, 04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції помилково визначив суму компенсації фактичних витрат на пальне в розмірі 1251,40 грн, оскільки не взяв до уваги, що моделі транспортних засобів відрізняються по модифікаціям, застосувавши середню норму витрати палива модифікації «110387» - 6,6 л. Однак, відповідно до посібника з експлуатації автомобіля ЗАЗ «Славута» модифікації 110387-40 середні витрати пального складають 6,93 л.

Оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 , автомобіль на якому позивач пересувався від санаторію до місця проживання має модифікацію 110387-40, відшкодуванню фактичних витрат на пальне підлягає сума 1402,80 грн.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 17).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.06.2018 року № (а.с. 8).

21 червня 2019 року позивач звернувся до Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою, в якій просив погодити маршрут руху особистого автомобіля до санаторно-курортного закладу ДП клінічний санаторій ім. Пирогова на лікування з 06.07.2019 року по 19.08.2019 року по маршруту: Слов`янськ Краматорськ Добропілля Межова Новопавлівка Покровське Вільнянськ Запоріжжя Нова Каховка Миколаїв Одесса.

25 червня 2019 року начальником Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області затверджено маршрут руху автомобіля ОСОБА_1 з 06.07.2019 року по 19.08..2019 року (а.с. 11).

Згідно довідки ДП Клінічний санаторій ім. ОСОБА_2 перебував на санаторно-курортному лікуванні з 06.07.2019 року по 19.08.2019 року включно(а.с. 27).

21 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відшкодувати витрати на проїзд до санаторію ім. Пирогова. До вказаної заяви позивачем додано фіскальні чеки від 04.07.2019 року на суму 900,00 грн., 700,04 грн., 300,00 грн., від 20.08.2019 року на суму 1680,00 грн. (а.с. 12-13).

27 серпня 2019 року Слов`янським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області видано постанову № 0536/10822/10822/484 про відшкодування ОСОБА_1 витрат на проїзд до місця лікування в розмірі 1900,04 грн. згідно з поданими документами (а.с. 15).

Листом Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 28.08.2019 року №0510/2736 позивача повідомлено, що наданий чек на пальне від 20.08.2019 року з АЗС м. Слов`янська не підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (а.с. 14).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що норми витрат автомобіля позивача треба розраховувати на підставі базових лінійних витрат палива в розмірі 6,6 л/100 км.

Оцінка суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

Відповідно до п.п. 2.12 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31.10.2007 №49 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 грудня 2007р.за N 1400/14667) у разі відмови потерпілого з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку від транспортування спеціальним медичним транспортом відповідальною особою робочих органів виконавчої дирекції Фонду складається акт про його відмову від такого транспортування за підписами: відповідальної особи, яка склала акт, начальника Відділення. Як виняток за заявою потерпілого з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку транспортування до основного виду транспорту або санаторно-курортного закладу може здійснюватися також на власному автомобілі потерпілого або супроводжуючої особи. У такому разі фактичні витрати на пальне компенсуються робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілому з наслідками травм і захворюваннями хребта та спинного мозку згідно з наданою ксерокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (або тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу) та касово-розрахункових документів за умови проїзду за попередньо погодженим маршрутом з Відділенням (Управлінням виконавчої дирекції Фонду), з урахуванням відрізку шляху від місця проживання потерпілого з ушкодженням спинного мозку до основного виду транспорту або місця розташування санаторно-курортного закладу і у зворотному напрямку з розрахунку середніх витрат палива на 100 км шляху. Вартість інших видатків, пов`язаних із транспортуванням потерпілого з ушкодженням спинного мозку до місця лікування і назад, не компенсується.

Наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43 затверджено норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, згідно якого, норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті компенсації позивачу фактичних витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання, оскільки Положенням про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням не передбачено обов`язку заправки автомобіля за місцем розташування санаторію або по маршруту руху автомобіля.

Визначаючи розмір витрат, які підлягають відшкодуванню, суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають фактичні витрати на пальне від місця проживання до санаторію та з санаторію до місця проживання із розрахунку норм витрат палива 6,6 л. на 100 км. згідно наказу Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року № 43.

Згідно додатку А до вказаного наказу, базові лінійні норми витрат палива на автомобіль ЗАЗ 110387 складають 6,6 л/100 км.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що позивач є власником транспортного засобу, за допомогою якого здійснив проїзд з санаторію до місця проживання, марки ЗАЗ модель 110387-40 (а.с. 10).

Відповідно до посібника з експлуатації автомобіля ЗАЗ «Славута» таблиці 2.1.5, паливна економічність автомобіля марки ЗАЗ модель 110387-40, визначена в трьох вимірах з постійною швидкістю руху 90 км/год 5,4 л; 120 км/год 7,6 л; міський цикл 7,8 л, отже середня витрата палива на 100 км складає 6,93 л.

Відтак, судом першої інстанції при розрахунку суми витрат, які підлягають відшкодуванню помилково застосовано базові лінійні норми витрат палива в розмірі 6,6 л/100 км, замість 6,93 л/100 км, з огляду на що невірно визначена сума витрат.

Отже, залишок невиплаченої компенсації витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання позивача складає 1402,80 грн. (50.1 л. х 28,00 грн.).

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в зв`язку з протиправними діями відповідача, однак судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права в частині визначення суми витрат які підлягають відшкодуванню, тому в цій частині судове рішення підлягає зміні в резолютивній частині, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 242, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/13664/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 200/13664/19-а змінити.

Абзаци перший, другий та третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі №200/13664/19-а викласти в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо відмови у виплаті компенсації фактичних витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання у розмірі 1402 (одна тисяча чотириста дві) грн. 80 коп.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Свободи, 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію фактичних витрат на пальне на проїзд з санаторію до місця проживання у розмірі 1402 (одна тисяча чотириста дві) грн. 80 коп.»

Абзац четвертий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі №200/13664/19-а виключити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі №200/13664/19-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 03 березня 2020 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова