Справа № 500/2946/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2946/19

25 лютого 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Почаївської міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Почаївської міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Почаївської міської ради № 120 від 13.07.2018 року (далі - рішення № 120), ОСОБА_1 було надано дозвіл на користування об`єктом благоустрою площею 5 м2 для розміщення тимчасової споруди з метою провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв.

08 серпня 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач своїм рішенням № 131 від 08.08.2019 року (далі - рішення № 131), розглянувши заяву третьої особи ФО-П ОСОБА_2 , вирішив надати їй дозвіл на користування об`єктом благоустрою для розміщення тимчасової споруди з метою провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв, по вул. Возз`єднання , площею 5 м2., у видовій точці № 3 згідно ситуаційної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Почаїв, на місці НОМЕР_3, відповідно до схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв по вул. Возз`єднання.

Пунктом 2 вище вказаного рішення № 131 вирішено, вважати таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради № 120 від 13.07.2018 року «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою ФО-П ОСОБА_1 .

Позивач вважає вище вказане рішення відповідача № 131 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 27.12.2019 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 14.01.2020. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

13 липня 2018 року виконавчим комітетом Почаївської міської ради було прийняте рішення № 120 «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою ФО-П ОСОБА_1 ».

На адресу Почаївської міської ради надійшла заява за вх. №614 від 13.06.2019р. від голови спілки підприємців «Почаївський ринок» Рудського С.Л. про те, щоб розглянути на черговому засіданні виконавчого комітету Почаївської міської ради питання щодо повернення торгового місця НОМЕР_3 гр. ОСОБА_2 . Дана заява розглядалася на засіданні виконавчого комітету 03 липня 2019 року рішення не прийнято у зв`язку з вивченням даного питання.

04.07. 2019 р. за вх.678 до Почаївської міської ради надійшла заява гр. ОСОБА_2 про розгляд заяви по факту повернення торгового місця за НОМЕР_3 гр. ОСОБА_2 .. Дана заява була розглянута на виконавчому комітеті Почаївської міської ради, заслухавши пояснення гр. ОСОБА_1 , гр.. ОСОБА_2 та враховуючи заяву голови спілки підприємців "Почаївський ринок" Рудського С.Л. підписану членами спілки підприємців, було прийнято рішення про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою ФО-П ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.І ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з частиною шостою зазначеної статті виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відтак, на підставі вищевикладеного представник відповідача просить у задоволенні позову гр. ОСОБА_1 відмовити повністю.

14.01.2020 третьою особою ОСОБА_2 до суду було подано письмові пояснення на позовну заяву, де зазначається, що суть рішення № 131 від 08 серпня 2019 року «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 » полягає в тому, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 шахрайським способом заволоділа правом на користування на території Почаївської міської ради об`єктом благоустрою площею 5 м2 для розміщення тимчасової споруди у видовій точці № 3 згідно ситуаційної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Почаїв, а саме місцем НОМЕР_3, що по вул. Воз`єднання у м. Почаїв.

При розробці даної ситуаційної схеми, ОСОБА_2 перебувала у відпустці за доглядом малолітньої дитини і кошти на виготовлення технічної документації щодо визначення місця розташування тимчасової споруди, а саме місця НОМЕР_3, що по вул. Воз`єднання у м. Почаїв та кошти на закупівлю всіх необхідних матеріалів на спорудження даної тимчасової споруди передавала через ОСОБА_1 . До декретної відпустки дане місце перебувало у користуванні ОСОБА_2 , де вона і здійснювала там підприємницьку діяльність. Спорудивши дану тимчасову споруду в місці НОМЕР_3 ОСОБА_1 звернулася до Почаївської міської ради із заявою про визнання за нею даного місця НОМЕР_3 і заявила, що саме вона будувала дану малу архітектурну споруду.

ОСОБА_2 вважає, що виконавчий комітет Почаївської міської ради мав право на скасування свого рішення № 120 від 13 липня 2018 року, оскільки ОСОБА_1 не в законний спосіб отримала це місце НОМЕР_3 і в незаконний спосіб здобула право на тимчасову споруду (кіоск), а отже не може вважатися такою, що набула певних прав за прийнятим рішенням № 120.

14 січня 2020 року ухвалою суду було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27.01.2020 о 10:00 год.

27 січня 2020 року ухвалою суду відкладено розгляд справи на 25.02.2020 о 11:00 год., у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подавши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце розгляду справи. Причини неявки суд не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду клопотання сторін у справі в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові та відзиві на позов, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та підлягають задоволенню в повному обсязі, - з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.11.2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець і з 2009 року здійснює дрібнороздрібну торгівлю по вул. Возз`єднання в м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області.

Так, рішенням виконавчого комітету Почаївської міської ради № 120 від 13.07.2018 року (далі - рішення № 120), їй було надано дозвіл на користування об`єктом благоустрою площею 5 м2 для розміщення тимчасової споруди з метою провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв, по вул. Возз`єднання , у видовій точці № 3 згідно ситуаційної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Почаїв, на місці НОМЕР_3 відповідно до схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв по вул . Возз`єднання.

Також вище вказаним рішенням на позивача було покладено ряд зобов`язань, серед яких:

- заключити договір з балансоутримувачем (Почаївським ККП) щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою;

- виготовити паспорт прив`язки тимчасової споруди;

- встановити тимчасову споруду згідно паспорту прив`язки.

Після отримання вище вказаного рішення, 01.08.2018 року позивач уклала з Почаївським комбінатом комунальних підприємств, який є балансоутримувачем вище вказаного об`єкта благоустрою, типовий договір № 2 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою.

Також ОСОБА_1 , разом з іншими підприємцями, було замовлено та виготовлено паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 19.09.2018 року. Вказаний паспорт прив`язки тимчасової споруди був дійсний до 31.07.2019 року та в липні 2019 року продовжений до 31.07.2020 року.

Після виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди, на визначеному в рішенні відповідача місці, за власні кошти позивача було встановлено тимчасову споруду (кіоск), де до недавнього часу здійснювала торгівлю.

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що відповідач своїм рішенням № 131 від 08.08.2019 року (далі - рішення № 131), розглянувши заяву третьої особи ФО-П ОСОБА_2 , вирішив надати їй дозвіл на користування об`єктом благоустрою для розміщення тимчасової споруди з метою провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв, по вул. Возз`єднання , площею 5 м2., у видовій точці № 3 згідно ситуаційної схеми розміщення тимчасових споруд в м. Почаїв, на місці НОМЕР_3 відповідно до схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в м. Почаїв по вул. Возз`єднання.

Пунктом 2 вище вказаного рішення № 131 вирішено, вважати таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради № 120 від 13.07.2018 року "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою ФО-П ОСОБА_1 ".

Позивач вважає вище вказане рішення відповідача № 131 протиправним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданих відповідачем на адвокатський запит документів, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення лише за результатами розгляду заяви третьої особи ОСОБА_2 від 04.07.2019 р., в якій вона вказала, що нібито торгове місце НОМЕР_3 згідно план-схеми розміщення торгових місць на ринку м. Почаїв по вул. Возз`єднання належало їй, і яким позивач нібито заволоділа зловживаючи її довірою. Також ОСОБА_2 в заяві вказала, що фінансові витрати на виготовлення проектної документації та тимчасової споруди понесла вона за свої власні кошти, що нібито підтверджується доданими до заяви документами.

При цьому, як стало відомо, крім документів, які ідентифікують особу ОСОБА_2 , жодних документів, що підтверджували б вище викладені обставини до заяви ОСОБА_2 не надала.

Судом встановлено, що відповідач не перевірив викладені в заяві ОСОБА_2 обставини, не витребував у ОСОБА_2 будь-які документи на підтвердження фактів викладених у її заяві, не пересвідчився у тому чи могла ОСОБА_2 взагалі використовувати зазначене торгове місце для підприємницької діяльності та бути власником тимчасової споруди (кіоска), адже вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем лише 27.05.2019 року, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, хоча така інформація була відома відповідачу.

Жодних інших підстав для прийняття оскаржуваного рішення у відповідача не було та не може бути, адже усі покладені на позивача в рішенні відповідача № 120 обов`язки були виконані.

Як зазначено вище 01.08.2018 року, ОСОБА_1 було укладено з Почаївським комбінатом комунальних підприємств типовий договір № 2 ( далі - Договір) щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою. Строк дії даного договору закінчувався 31.07.2019 року.

Відповідно до п. 4.2. вище вказаного Договору, строк дії договору щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою - один рік та продовжується автоматично на строк один рік за відсутності підтверджених фактів систематичного (більше трьох) порушення протягом останнього календарного року.

Згідно п. 3.4. Договору, у разі двомісячної несплати пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою договір розривається в односторонньому порядку.

Пункт 5.2. Договору передбачає, що договір може бути розірвано за ініціативою однієї із Сторін, при цьому ініціатор повинен письмово повідомити іншу Сторону за 30 календарних днів, в результаті чого укладається угода про розірвання договору.

Згідно п. 5.3. Договору, одностороння зміна умов або одностороння відмова від Договору недопустима крім випадків, передбачених Положенням про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

На запит адвоката Почаївським комбінатом комунальних підприємств було надано відповідь № 146 від 29.11.2019 р. у якій зазначається, що 01.08.2018 року між ОСОБА_1 та Почаївським КПП було укладено три договори за № 1, № 2, та № 3, заборгованості по вищезазначених договорах з 01.08.2018 по 31.07.2019 року не рахується.

Будь-які повідомлення про зміну, припинення чи розірвання даного договору до даного часу позивачу від Почаївського КПП не надходили.

З огляду на вище зазначені положення Договору та викладені вище обставини, на день прийняття відповідачем оскаржуваного рішення типовий договір № 2 щодо пайової участі в користуванні об`єктом благоустрою, укладений між ОСОБА_1 та Почаївським комбінатом комунальних підприємств, був чинним, не розірваним, ніким не скасований, оскільки був автоматично продовжений (пролонгований) до 31.07.2020 року.

Також, як зазначено вище, позивачем було виготовлено паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 19.09.2018 р., який в липні 2019 р. був продовжений до 31.07.2020 р.

Таким чином, оскаржуване рішення було винесене відповідачем протиправно, без будь-яких для того правових підстав і лише на підставі надуманих третьою особою фактів, які жодним чином не перевірялися відповідачем.

Також оскаржуване рішення є незаконним і з тих підстав, що відповідач не мав законного права визнавати своє рішення № 120 від 13.07.2018 року таким, що втратило чинність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, при прийнятті рішень та вчиненні дій Почаївська міська рада, як суб`єкт владних повноважень, повинна діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно з частиною шостою зазначеної статті виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на певній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення і скасування. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Однак, Конституційним Судом вказано, що це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою змінити або скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності законам України).

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

У той же час, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Пунктом 4 мотивувальної частини вище вказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Як зазначено вище, позивач виконала передбачені рішенням відповідача № 120 покладені на неї обов`язки, протягом року використовувала за цільовим призначенням надане мені місце НОМЕР_3 під розміщення тимчасової споруди та справно сплачувала пайові внески.

Отже, вказане рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради № 120 від 13.07.2018 р. є виконаним, є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.11.2018 року у справі № 920/698/17.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Leias v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради (місцезнаходження: вул. Воз`єднання, 16,м. Почаїв, Тернопільська область,47025, ЄДРПОУ / ІПН: 14052785) № 131 від 08 серпня 2019 року «Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди на території об`єкта благоустрою фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ / ІПН: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Почаївської міської ради (місцезнаходження: вул. Воз`єднання, 16,м. Почаїв, Тернопільська область,47025, ЄДРПОУ / ІПН: 14052785) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, відповідно до квитанції № 82 від 24.12.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.