Справа № 440/819/20
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

03 березня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/819/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в якій просить:

- визнати бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у невиплаті додаткової щорічної відпустки строком на 14 календарних днів, як учасника бойових дій, за період з 2014 року по 2017 роки,

- стягнути на користь ОСОБА_1 із 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 17920,00 грн за невикористані додаткові щорічні відпустки строком на 14 календарних днів, як учасника бойових дій, за період з 2014 року по 2017 роки.

Розглянувши матеріали позовної заяви ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року визнано неповажними підстави пропуску звернення до суду вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду та залишено позовну заяву без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Для усунення недоліків встановлено десятиденний термін з дня отримання копії ухвали.

26 лютого 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо обґрунтованості причин пропуску строку звернення до суду.

У своїх поясненнях позивач зазначив, що в першому пункті прохальної частини адміністративного позову вказав про поновлення процесуального строку звернення до суду, який сплинув з поважних причин, що зазначені в першому абзаці другої сторінки позову. Тим самим виконав вимоги статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначив, що викладені в позовній заяві обставини котрі мали місце після звільнення унеможливлювали та ускладнювали змогу подання адміністративного позову, так як відповідач однозначно за законом знав про обов`язок виплатити грошові кошти додаткової щорічної відпустки строком 14 календарних днів за період з 2014 року по 2017 рік. Більш того відповідач повідомляв, що в найближчий час виплатить гроші, але не визначив цей період. Зазначив, що звертався особисто до відповідача, а потім направив адвокатський запит, а після цього звернувся до суду.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання позивача та надаючи оцінку поважності причин пропуску строку звернення з даним позовом, суд виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як випливає із матеріалів позовної заяви, наказом №73-03 від 08.12.2017 заступника начальника 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України старшого прапорщика ОСОБА_1, старшого водія автотранспортних засобів (спеціалізованих) першої групи вузлів зв`язку звільнено із служби за підпунктом "І" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Позивач у позовній заяві зазначає, що при звільненні з військової служби відповідач не провів повного розрахунку, не виплативши грошову компенсацію по додатковій щорічній відпустці строком на 14 календарних днів.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що перед звільненням звертався до відповідача з рапортом виплатити грошову компенсацію, однак 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України повідомив, що кошти відсутні.

Таким чином після звільнення - 31 грудня 2017 року (виключення зі списків особового складу) ОСОБА_1 був обізнаним, що грошову компенсацію по додатковій відпустці не отримав.

Згідно із частиною чотирнадцятою статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У свою чергу згідно із пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовців.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 вказує, що після звільнення мав очікування щодо виплати компенсації за період з 2014 року по 2017 роки, однак командування частини повідомило, що дана виплата буде проведена у невизначену дату. Крім того зазначає, що 21 січня 2020 року звертався із запитом щодо виплати компенсації та отриманням довідки про розмір грошового забезпечення, однак 30 січня 2020 року отримав відповідь, в якій було відмовлено у законному праві на відпустку та не надано довідку про грошове забезпечення, що своїм наслідком є початком строку на звернення до суду.

Оцінюючи дані доводи позивача, суд зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Обставини, зазначені позивачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не є такими, оскільки належних обґрунтувань та доказів на підтвердження наявності поважних причин його пропуску, а саме наявності обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду ОСОБА_1 не наведено.

Так, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавили останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії" рішення від 22 жовтня 1996 року, справа "Девеер проти Бельгії" рішення від 27 лютого 1980 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" розтлумачено обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права. Диспозитивність прав учасників судового процесу та їхніх представників зумовлює заборону зловживання ними, зокрема, в аспекті "підривних" ("руйнівних") діянь із метою скасування прав і свобод (із урахуванням рішень Європейського суду з прав людини у справах "Engel and Others v. the Netherlands", "Lawless v. Ireland", "Michael Kuhnen v. Germany", "Preda and Dardari v. Italy", "Refah Partisi and Other v/ Turkey", "Witzsch v. Germany", "Z'danoka v Latvia").

Посилання ж позивача на відповідь 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 30 січня 2020 року на адвокатський запит не може слугувати відліком строку на звернення до суду за стягненням грошової компенсації, оскільки за вимогами статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" така компенсація виплачується за результатами звільнення військовослужбовця та не передбачає додаткових звернень для її виплати після звільнення, в тому числі поза межами процесуального строку звернення до суду встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

За приписами частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною п`ятою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України імперативно встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Керуючись частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів повернути позивачеві.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма додатками направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Суддя Г.В. Костенко