Справа № 363/2450/17
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 лютого 2020 року

м. Київ

Справа № 363/2450/17

Провадження № 11-1039апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

перевірила наявність підстав для прийняття до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області (далі - Сільрада), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, і

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому просили:

визнати протиправним та скасувати рішення Сільради від 31 березня 2016 року № 76-6-VII «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Литвинівської сільської ради» громадянці ОСОБА_5 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Сільради від 21 жовтня 2016 року № 151-13-(VII) «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність» громадянці ОСОБА_5 ;

зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 знести самовільно встановлений паркан на АДРЕСА_1 .

Рішенням № 76-6-VII, яке оскаржили позивачі, Литвинівська сільська рада надала ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Рекомендувала їй звернутися до землевпорядної організації для замовлення робіт по розробці проекту відведення земельної ділянки. Попередила її про те, що державна реєстрація скасовується Державним кадастровим реєстратором у разі, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на ділянку не зареєстровано з вини заявника.

Рішенням від 21 жовтня 2016 року № 151-13-(VII) та сама сільська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах села Литвинівка. Передала ОСОБА_5 згідно з пунктом 1 цього рішення безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0136 га, кадастровий номер::07:070:6001 в межах села, для ведення особистого селянського господарства.

Після отримання документів на право власності не земельну ділянку та відповідної реєстрації ОСОБА_5 мала зареєструвати відповідно до чинного законодавства договір сервітуту, укладеного з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на право прокладення та експлуатації газопроводу середнього тиску на земельній ділянці 0,0136 га.

Незгоду з рішеннями Сільради позивачі мотивували тим, що спірна земельна ділянка насправді є частиною території загального користування в АДРЕСА_1 . Ця територія фактично є вулицею.

Зазначають, що десь у вересні 2105 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 самовільно захопили цю ділянку землі й відтак безпідставно стали використовувати в особистих цілях громадське місце користування, де мешканці села зазвичай ставили на стоянку транспорт навпроти єдиної в окрузі крамниці будівельних матеріалів.

Покликалися також на те, що їхні неодноразові звернення з проханнями втрутитися і повернути від подружжя Троценків на користь громади села згадану вище самовільну захоплену земельну ділянку, Сільрада не реагувала. Поза увагою останньої залишалися й запити позивачів про надання публічної інформації стосовно предмета спору та відомостей про заходи, які Сільрада як орган місцевого самоврядування вживала для повернення земельної ділянки для потреб громади села.

З погляду позивачів не отримували належного реагування й звернення позивачів про зобов`язання подружжя Троценків знести самовільно встановлений паркан, яким вони відгородили означену земельну ділянку.

У травні 2016 року ОСОБА_1 та інші позивачі випадково дізналися, що ще 31 березня 2016 року на шостій черговій сесії Сільрада ухвалила рішення надати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0136 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

21 жовтня 2016 року на тринадцятій черговій сесії Сільрада ухвалила рішення, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 в селі Литвинівка та передала їй у приватну власність цю землю, кадастровий номер :07:070:6001 в межах села Литвинівка, для ведення особистого селянського господарства.

Позивачі ці рішення вважають незаконними, такими, що ухвалені з порушенням вимог чинного законодавства щодо процедури скликання сільради та її проведення та такими, що порушують права членів територіальної громади.

Автори позовної заяви вважають, що Сільрада ухвалила рішення з порушенням вимог статті 140 Конституції України, положень статей 15, 43, 46, 47, 55, 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 4, 13, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також інших відомчих та локальних нормативних актів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 уклала договір про встановлення земельного сервітуту. У пункті 1.1. цього договору зазначено, що земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 0,0136 га, що знаходиться у місці, де проживає подружжя Троценків. За цільовим призначенням земельна ділянка має використовуватися для експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З тексту договору випливало, що право власності на земельну ділянку, щодо якої встановлено сервітут, посвідчується Державним актом № НВ-016 від 14 червня 2016 року, виданого на підставі рішення Сільради від 31 березня 2016 року № 76-6-VII «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Литвинівської сільської ради» громадянці ОСОБА_5 .

У цій частині мотивації своїх вимог позивачі наголошують на тому, що на момент укладення договору про встановлення земельного сервітуту ОСОБА_5 ще не була власником землі і ніякого Державного акта на цю землю не мала.

На переконання позивачів, ці обставини доказують про протиправність дій відповідачів щодо набуття права власності на земельну ділянку.

Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 27 червня 2017 року відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки справа підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 жовтня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

ОСОБА_1 не погодився з ухвалами суду першої та апеляційної інстанцій і 26 грудня 2017 року подав касаційну скаргу про їх скасування та направлення справи до суду першої інстанції для розгляду справи.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 01 січня 2018 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ці судові рішення.

Цей же суд ухвалою від 18 вересня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини шостої статті 346 КАС України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

У касаційній скарзі позивач наводить мотиви щодо неправильного висновку судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі через порушення правил предметної юрисдикції. Скаржник вважає, що цей спір не має приватно-правового характеру, оскільки позивачі оскаржують дії (бездіяльність) при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства органу місцевого самоврядування, вчинені ним як суб`єктом владних повноважень.

Із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів, «а», «б», «в» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України твердить, що земельні спори фізичних осіб з органом місцевого самоврядування, як суб`єктом владних повноважень, які пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно із частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На час вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про наявність підстав для прийняття до розгляду цієї справи набрав чинності Закон України від 02 жовтня 2019 року № 142-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення справи» (дата набрання чинності 19 жовтня 2019 року; далі Закон № 142-IX).

Згідно з частиною шостою статті 346 КАС України в редакції цього Закону справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини шостої статті 347 КАС України у редакції цього Закону Велика Палата Верховного Суду через постановлення ухвали повертає (передає) справу відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті), якщо дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, <…> про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, <…>, або якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах. Справа, повернута на розгляд колегії суддів (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

У розумінні наведених положень з дати набрання ними чинності колегія суддів (палата, об`єднана палата) касаційного суду не повинні направляти до Великої Палати Верховного Суду для перегляду справи за наявності виняткових умов, передбачених частиною шостою статті 346 КАС України, а Велика Палата зобов`язана повернути (передати) справу до відповідної колегії чи складу суду, який її направив, якщо будуть встановлені обставини, що унеможливлювали скерування справи до Великої Палати.

Таким, що відповідає вимогам частини сьомої статті 347 КАС України, належить визнавати й рішення, коли Велика Палата Верховного Суду ухвалою поверне або передасть назад до суду, який її направив, справу, що була направлена до Великої Палати раніше, тобто ще до набрання чинності змін до цього Кодексу, внесених Законом № 142-IX, оскільки на час вчинення процесуальної дії щодо прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду такої справи вже діє норма процесуального закону, що забороняє брати її до провадження цього суду за наявності підстав, передбачених частиною шостою статті 346 КАС України. Однією з таких підстав власне й є висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у її постанові щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Як згадано вище, у касаційній скарзі скаржник притримується думки, що спір виник між фізичними особами із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій (бездіяльності) при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, а не через дії Сільради з приводу майнових чи інших прав, які, зазвичай, лежать в основі спірних цивільних правовідносин чи спрямовані на виникнення цивільних прав, наприклад у відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на це переконує, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Правова позиція у подібних правовідносинах щодо юрисдикції спорів, пов`язаних з оскарженням рішень органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення особам земельної ділянки, частина якої є територією загального користування, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в її постановах від 13 та 20 червня 2018 року (справи № 554/4857/16-а і № 750/3327/17 відповідно).

Приміром, у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 554/4857/16-а) Велика Палата зазначила, що позивач, захищаючи своє право користування частиною земельної ділянки, яка слугувала проїздом до його житлового будинку, фактично оскаржує право власності третьої (фізичної) особи на земельну ділянку, передану йому на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Таким чином, спір регулюються нормами цивільного права.

У постанові цей Суд дійшов висновку, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Такий спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів.

У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 750/3327/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що позовні вимоги про оскарження дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та передачу у власність земельної ділянки, яка межує із землями загального користування, обґрунтовані порушенням вимог щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Передача в оренду земельної ділянки, яка була відведена, сформована за рахунок земель житлової та громадської забудови прибудинкової території та є провулком між вулицями, тобто є ділянкою загального користування, порушує права мешканців цих вулиць.

Отож, зміст та матеріали касаційної скарги, подібність спірних правовідносин до тих, щодо яких сформульований правозастосовний висновок Великої Палати Верховного Суду, нормативні положення, які регламентують порядок направлення справи до цього Суду, вказують на існування обставин, за яких касаційна скарга ОСОБА_1 на судові рішення у справі з означеними вище позовними вимогами підлягає поверненню відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 345, 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Литвинівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії повернути на розгляд відповідній колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. О. Антонюк В. С. Князєв

Т. О. Анцупова Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима В. В. Пророк

В. І. Данішевська Л. І. Рогач

Ж. М. Єленіна О. М. Ситнік

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська