Справа № 620/3911/19
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Чернігів Справа № 620/3911/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Менської міської ради Менського району Чернігівської області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Менської міської ради Менського району Чернігівської області щодо неприйняття рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163 для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення;

- зобов`язати Менську міську раду Чернігівської області затвердити поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :07:000:0163 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та передати зазначену земельну ділянку безоплатно у власність;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідач систематично вчиняє протиправну бездіяльність, що полягає в неприйнятті рішення за його заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, чим порушує вимоги статті 118 Земельного кодексу України та право позивача на безоплатне одержання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності. Позивач вказує, що бездіяльність відповідача завдала йому моральної шкоди, оскільки постійно перебуває у напрузі через очікування винесення законного рішення, переживає триваюче занепокоєння та стрес в процесі цього очікування та надзвичайне розчарування, внаслідок чергового неприйняття законного рішення органом місцевого самоврядування. Тому вважає, що протиправна бездіяльність відповідача завдала йому моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно статті 118 Земельного кодексу України відповідач зобов`язаний здійснювати розгляд клопотань про надання земельних ділянок у власність, а не заяв, з якими звертався позивач. Зазначає, що відповідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0163 у власність Менської міської об`єднаної територіальної громади не передавалась. На думку відповідача, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання прийняти рішення, є втручанням у внутрішню компетенцію Менської міської ради, що суперечить вимогам законодавства України. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди вважає, що відсутній склад протиправності дій відповідача, за які настає юридична відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування вказаної шкоди.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій вказав, що питання місця розташування земельної ділянки не має значення при розгляді даного спору, оскільки оскаржується бездіяльність відповідача щодо затвердження проекту землеустрою.

У поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив відповідач підтримав наведену у відзиві позицію та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Також наголосив на неспіврозмірності заявлених витрат на правничу допомогу, у зв`язку із чим просив зменшити їх розмір.

Процесуальні дії у справі: ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до Менської міської ради із заявою від 17.01.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Стольненської сільської ради Менського району (за межами населених пунктів) (а.с. 32).

У зв`язку з не отриманням протягом місяця відповіді на вказану заяву, позивач замовив розроблення проекту землеустрою у землевпорядній організації, про що з ФОП ОСОБА_2 був укладений договір від 15.03.2019 № 30/03-19 (а.с. 34).

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області від 26.04.2019 № 4824/82-19, з висновком про те, що проект землеустрою відповідає вимогам чинного законодавства України та прийнятий відповідно до нього нормативно-правовим актам. Також земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номеру :07:000:0163 (а.с. 26-52).

26.11.2019 на пленарному засіданні тридцять шостої сесії сьомого скликання Менської міської ради рішення за результатами розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою (вх. № 6178 від 25.11.2019) було не прийнято (а.с. 24, 54-59, 66).

В зв`язку з чим, 29.11.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163, однак 04.12.2019 на засіданні тридцять шостої сесії сьомого скликання Менської міської ради рішення про затвердження проекту землеустрою не було прийнято (а.с. 25, 60-65, 67-68).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Згідно з частинами першою та третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частини сьома та восьма статті 118 Земельного кодексу України).

За приписами частин першої та другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу наведених правових норм слідує, що рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні.

Суд зазначає, що у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. У разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався декілька разів до відповідача щодо затвердження проекту землеустрою, який погоджений у встановленому законом порядку, але рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою на засіданнях сесії не було прийнято, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163 для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується способу захисту прав позивача, то суд виходить з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії»). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося, зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 в якому Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи, що бездіяльність відповідача стосовно не прийняття рішення є протиправною, тому належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження поданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та надання цієї земельної ділянки у власність позивачу.

Посилання позивача про пропуск позивачем строку звернення до суду не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору є бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішень під час розгляду заяв позивача про затвердження розробленого проекту землеустрою, які розглядалися на сесіях 26.11.2019 та 04.12.2019, а позивач звернувся до суду 20.12.2019, тобто в межах строку, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу вимог пункту 6 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 гривень позивач пов`язує з надмірною тривалістю розгляду його заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163 для ведення особистого селянського господарства, за якою рішення не було прийнято, хоча це питання декілька разів виносилось на засідання сесії. Окрім того, тривала бездіяльність відповідача завдає позивачу моральної шкоди, оскільки він постійно перебуває у напрузі через очікування винесення законного рішення, переживає триваюче занепокоєння та стрес в процесі цього очікування та надзвичайне розчарування, внаслідок чергового неотримання законного рішення органу місцевого самоврядування.

Зважаючи на вказані обставини, суд дійшов висновку, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного не розгляду його звернення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості. Так, у постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 Цивільного кодексу України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що з пояснень, які позивач виклав в позові, негативні емоції, яких він зазнав внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, не мали впливу на умови його життя, не призвели до погіршення його здібностей.

Водночас, суд враховує умисну вину відповідача, повторюваність, тривалість порушення, поведінку депутатів, що свідчить про небажання відповідача виконати вимоги закону.

Таким чином, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 16.12.2019, копію акту наданих послуг № 2 від 23.01.2020 на загальну суму 9000,00 грн з переліком виконаних робіт, квитанцію на оплату послуг з правової допомоги № НОМЕР_1 В2С від 24.01.2020 на суму 9000,00 грн.

Так, в акті наданих послуг № 2 від 23.01.2020 описані роботи (надані послуги), виконані адвокатом загальною тривалістю 9 год. 00 хв.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 9000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною в частині часу їх виконання (9 год. 00 хв.). Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки позовної заяви до суду.

Крім того, судом встановлено, що наразі до Менської міської ради подано більше 20 позовів з ідентичними позовними вимогами. За всіма справами позивачі уклали договори про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Бізнес Проект», а тому витрачений час на складення позовної заяви та відповіді на відзив є завищений.

Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Таким чином, виходячи із конкретних обставин справи та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 3000,00 грн.

Також, як слідує з матеріалів справи, позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 1536,80 грн., а тому, з урахуванням часткового задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради судовий збір в розмірі 786,82 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Менської міської ради Менського району Чернігівської області (вул. Титаренка Сергія, буд. 7, м. Мена, Менський район, Чернігівська область, 15600, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Менської міської ради Менського району Чернігівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163 для ведення особистого селянського господарства, за межами с. Стольне на території Менської міської ради за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Зобов`язати Менську міську раду Менського району Чернігівської області прийняти рішення про затвердження поданого ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0163, для ведення особистого селянського господарства за межами с. Стольне на території Менської міської ради та надання цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Менської міської ради Менського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 786,82 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.03.2020.

Суддя В.О. Непочатих