Справа № 640/6013/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року м. Київ № 640/6013/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача - Безуєвського Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомДержавного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (відповідач/ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 №.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що протягом 2016, 2017 та за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях» подавало податкові декларації зі сплати за землю до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області та перераховувало сплату податку до відповідного бюджету. Декларації подавались уповноваженими особами відокремленого підрозділу «Запорізькій район гідротехнічних споруд» Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях»

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2016 по 30.06.2018, результати якої оформлені актом від 16.11.2018 №776/26-15-14-02-03/03150102.

Перевіркою встановлено, що порушення ДП «Укрводшлях», зокрема, пп. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п. 286.2 ст. 286, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, що призвело до заниження земельного податку на суму податкового зобов`язання 4617439,82 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 1782795,30 грн., за 2017 рік у сумі 1889763,01 грн., за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 у сумі 944882,51 грн.

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.12.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб на суму 5771799,78 грн., з яких 4617439,82 грн. - податкове зобов`язання та 1154359,96 грн. - штрафні санкції.

Позивач вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За визначеннями підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу ХІІ цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктом оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

За змістом пункту 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до статей 125 і 126 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття податкового повідомлення-рішення) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

З акту вбачається, перевіркою встановлено, згідно акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП №001522, зареєстрованого 12 лютого 2001 за №3151 ДП Водних шляхів «Укрводшлях» є користувачем земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя в районі Дніпровської ГЕС, загальною площею 16,7701 га.

Перевіркою встановлено, що ДП Водних шляхів «Укрводшлях» податкових декларацій по платі за землю до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області не подавало та податок не сплачувало, чим було порушено п.п. 269.1.2 п. 269.1 ст. 269, п. 286.2 ст. 286, п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, з наслідок чого занижено суму податкового зобов`язання становить 4617439,82 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 1782795,30 грн., за 2017 рік в сумі 1889763,01 грн., за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 у сумі 944882,51 грн.

З акту перевірки та пояснень відповідача вбачається, контролюючий орган при розрахунку суми земельного податку виходив з наступного.

За період з 01.01.2016 по 31.12.2016:

167701 кв.м. х 593,96грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1%=1782795,30 грн.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2017:

167701 кв.м. х 593,96грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1%=1889763,01 грн.

За період з 01.01.2018 по 30.06.2018:

167701 кв.м. х 593,96грн./кв.м. х 1,249 х 1,433 х 1,06 х 1%=1782795,30 грн.

Згідно вказаного розрахунку, нормативно грошова оцінка 1 кв. м. земельної ділянки згідно листа міжрайонного управління Запорізького району та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області становить 593,96 грн./кв.м. станом на 01.01.2013 року.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає щорічній індексації відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовуються кумулятивно. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить: за 2014 рік - 1,249, за 2015 рік - 1,433, за 2016 рік - 1,06, за 2017 рік -1,0.

Суд наголошує, при вирішенні питання правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання із земельного податку необхідним є встановлення факту використання контролюючим органом офіційних відомостей при здійсненні розрахунку такого зобов`язання.

Так, пунктом 271.1 статті 271 ПК встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 271.2 вказаної статті ПК рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пунктом 274.1 статті 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Отже, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п. 271.2 ст. 271 ПК).

Одночасно, пунктом 286.1 статті 286 ПК установлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (зокрема, за приписами норм ст.ст.15, 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 №3613-VI) до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними).

Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України).

З контексту наведених правових норм можна дійти висновку, що нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Статтями 1, 18 Закону України від 11.12.03р. №1378-IV "Про оцінку земель" (надалі Закон №1378-IV) установлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій". За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до ст.ст.15, 20, 23 Закону №1378-IV підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п.1 Положення про зазначений орган, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Згідно з п.21 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.95р. №213, дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми ст.15 Закону України "Про Державний земельний кадастр", - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Натомість, контролюючий орган при визначенні позивачу зобов`язання з земельного податку, посилається на лист міжрайонного управління Запорізького району та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області станом на 01.01.2013.

Так, відповідачем до матеріалів справи долучено копію листа Міськрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.06.2018 №0-8-0.181-1305/117-18.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що такий лист не є належною підставою для визначення грошового зобов`язання з земельного податку, вказаний лист має лише інформативний характер, проте не є Витягом з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель. Крім того, в листі відсутні посилання на те, що інформація про нормативну грошову оцінку земельних ділянок взята з Державного земельного кадастру, не вказано кадастровий номер земельної ділянки, її цільове призначення, дані про землекористувача тощо.

Під час розгляду справи, судом витребувано від Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області відомості, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:035:0001 стосовно, нормативно-грошової оцінки вказаної земельної ділянки за 2016, 2017, 2018 роки, загальної площі земельної ділянки за 2016, 2017, 2018 роки та відомості щодо коефіцієнтів нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :04:035:0001 при визначенні земельного податку за 2016, 2017, 2018 роки.

Листом від 13.01.2020 №9-8-0.18-30/117-20 Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області повідомлено, станом 31.12.2012 р. за даними Державного реєстру земель м. Запоріжжя земельна ділянка перебуває в постійному користуванні, що підтверджено тимчасовим Державним актом надано на праві постійного користування землею серія 11-311 001522, користувач Державне підприємство водних шляхів «Укрводшлях». Земельна ділянка надана на підставі рішення № 444/19 від 30 листопада 2000 р. та зареєстрований за № 3151 від 12 лютого 2001 p., площею 16,7349 га.

За даними Державного земельного кадастру земельні ділянки за кадастровим номером :04:035:0001 не зареєстровані тому надати витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку неможливо.

На підставі викладеного можливо зробити висновок, що відповідачем розрахунок суми земельного податку для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами Податковим кодексом України, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. При цьому, спірне податкове повідомлення-рішення відповідача підлягає скасуванню не через відсутність у позивача вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання.

Аналогічна позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі 826/15139/16 (К/9901/1450/17).

Також, суд враховує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Щодо інших доводів контролюючого органу в частині не подання позивачем декларацій по сплаті за землю до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено подання декларацій по сплаті за землю, які прийняті контролюючим органом та відповідна сплата податку відокремленим підрозділом «Запорізький район гідротехнічних споруд» ДП Водних шляхів «Укрводшлях».

Частиною 6 статті 55 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання, зазначені у пункті першому частини другої цієї статті, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

При цьому, частиною 4 статті 64 Господарського кодексу України зазначено, що підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до п. 1.2 та п. 1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, відокремлений підрозділ - філія, представництво, відділення або інший відокремлений підрозділ, що не має статусу юридичної особи і здійснює свою діяльність від імені юридичної особи - резидента. Юридичні особи - резиденти, відокремлені підрозділи юридичних осіб - резидентів, нерезиденти-інвестори, іноземні представництва мають право відкривати рахунки для забезпечення своєї господарської діяльності.

З аналізу статуту відокремленого підрозділу вбачається, що останній входить до складу ДП Водних шляхів «Укрводшлях», тобто, відокремлений підрозділ не є третьою особою по відношенню до позивача, у зв`язку з чим сплата з будь-яких рахунків позивача сум податку, нарахованих його власним відокремленим підрозділом, не може вважатися передачею платником своїх обов`язків зі сплати податку третім особам.

Відповідно до матеріалів справи, відокремленим підрозділом позивача сплачено земельний податок до місцевого бюджету м. Запоріжжя, за місцезнаходженням земельної ділянки.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на недоведеність та необґрунтованість застосування конкретних показників, розрахунків контролюючого органу щодо розмірів земельного податку, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.12.2018 №.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,Київ,Центральна Частина Києва, Київ,04655, ) № від 27.12.2018р.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,Київ,Центральна Частина Києва, Київ,04655, ) на користь Державного підприємства водних шляхів "Укрводшлях" (вул. Електриків,14,Київ 71,04071, ) .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 28.02.2020.

Суддя С.К. Каракашьян