Справа № 360/5060/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року справа №360/5060/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Арабей Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Корсунського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року (повне судове рішення складено 20 грудня 2019 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/5060/19 (суддя в І інстанції Басова Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії та скасування постанов,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі - Відділ), в якому позивач просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 ВП №59986288 про стягнення виконавчого збору в сумі 700960,50 грн та постанови від 16.08.2019 ВП №59818720 про стягнення виконавчого збору в сумі 700960,50 грн;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу Якущенко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 ВП №59986288 про стягнення виконавчого збору в сумі 700960,50 грн та постанову державного виконавця Відділу Гриньова А.А. від 16.08.2019 ВП №59818720 про стягнення виконавчого збору в сумі 700960,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Сєвєродонецького міського суду від 12.07.2019 у справі № 428/6741/19, яке набрало законної сили, з Калашника Олега Анатолійовича на користь ОСОБА_2 стягнуто 7000000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 9605 грн 00 коп. На підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 12.07.2019 видано виконавчий лист.

Виконавче провадження №59818720 по виконанню рішення Сєвєродонецького міського суду від 12.07.2019 було відкрито державним виконавцем 16.08.2019.

16.08.2019 державним виконавцем Відділу винесено постанову ВП №59818720 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 700960,50 грн.

02.09.2019 від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документу на підставі ст. 37 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404).

04.09.2019 державним виконавцем Відділу винесено постанову ВП №59818720 про повернення виконавчого документу.

05.09.2019 постанова ВП №59818720 про повернення виконавчого документу та виконавчий лист отримані представником стягувача.

06.09.2019 державним виконавцем Відділу винесено постанову ВП №59986288 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 700960,50 грн.

Позивач вважає постанови державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору протиправними, оскільки державним виконавцем з боржника не було стягнуто в примусовому порядку сум згідно виконавчого листа на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 12.07.2019.

Також позивач зазначив, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. При цьому державним виконавцем не було вжито жодних заходів примусового виконання рішення, оскільки заявлене 22.08.2019 клопотання представника стягувача про накладення арешту на банківські рахунки боржника, матеріальні активи та будівлю не розглянуто, рішення про задоволення або відмову в клопотанні не прийнято, жодних виконавчих дій не проведено.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.4-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 16 серпня 2019 року ВП №59818720 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 700960 (сімсот тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 50 коп.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 06 вересня 2019 року ВП №59986288 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №59818720, виданої 16.08.2019 Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області у сумі 700960 (сімсот тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 50 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що на виконанні у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області перебувало виконавче провадження № 59818720 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 7000000 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 9605 грн.

По виконавчому провадженню державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27,40 Закону № 1404 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

На виконання виконавчого провадження державним виконавцем, керуючись статтею 18 Закону № 1404, направлено запити до обліково-реєструючих установ з метою виявлення майна боржника та інформації про відкриті боржником рахунки в банківських установах.

Виходячи з вищевикладеного, твердження позивача про те, що державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій, не відповідає дійсності.

04.09.2019 від стягувача на адресу відділу надійшла заява про повернення виконавчого документа, в яких ОСОБА_2 , користуючись своїм правом, та у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404 просив повернути виконавчий документ без подальшого виконання.

04.09.2019 державним виконавцем, керуючись п.1 ч.1 ст. 37 Закону № 1404 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу № 59818720.

Враховуючи те, що частиною 3 статті 40 Закону № 1404 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом, відповідач вважає свої дії правомірними.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Постановою державного виконавця Відділу від 16.08.2019 відкрито виконавче провадження №59818720 по виконанню рішення Сєвєродонецького міського суду від 12.07.2019, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 7000000 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 9605 грн. Тією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 700960,50 грн (а.с.39-40).

Також окремою постановою від 16.08.2019 про стягнення виконавчого збору державний виконавець постановив стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 700960,50 грн (а.с.43).

В матеріалах виконавчого провадження №59818720 також наявні: виклик державного виконавця від 16.08.2019, яким відповідач викликав позивача 29.08.2019 о 13 год. 30 хв., а також зобов`язав надати певні документи з метою виконання рішення суду (а.с.41-42); відповідь № від 19.08.2019 на запит №62313951 від 16.08.2019 до Пенсійного фонду України (а.с.45); запит про зареєстровані за боржником транспортні засоби від 20.08.2019 (а.с.46); інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.12.2019 (а.с.47).

В подальшому 04.09.2019 до державного виконавця надійшли заява стягувача ОСОБА_2 та клопотання його представника Корсунського В.В. від 02.09.2019 про повернення виконавчого документа на підставі статті 37 Закону № 1404 та скасування арештів (а.с.48,49-50).

Постановою державного виконавця від 04.09.2019, керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404 повернуто стягувачу виконавчий лист №428/6741/19, виданий 12.07.2019 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 7000000 грн та витрати по оплаті судового збору в сумі 9605 грн (а.с.51-52).

Оригінал виконавчого листа та постанову про повернення виконавчого листа від 04.09.2019 було отримано на руки представником стягувача Корсунським В.В. (а.с.53).

06.09.2019 державний виконавець відкрив виконавче провадження №59986288 з виконання постанови №59818720, видану 16.08.2019 Відділом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області виконавчий збір у сумі 700960,50 грн (а.с.54-55).

Вказана постанова була надіслана позивачу супровідним листом від 06.09.2019 №18886 (а.с.56).

Позивачу вказана постанова була направлена засобами поштового зв`язку відповідачем супровідним листом від 06.09.2019 за №18887, яку позивач отримав лише 19.11.2019, що підтверджується оригіналом конверту та витягом з офіційного сайту Укрпошта (а.с.8-10).

Позивач не погоджується з постановами державних виконавців щодо стягнення з нього виконавчого збору у сумі 700960,50 грн, винесених постановами від 16.08.2019 у ВП №59818720 та від 06.09.2019 у ВП № 59986288, у зв`язку з чим звернувся за захистом порушених прав до суду.

Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частин першої, п`ятої статті 26 Закону № 1404 (закон використовується в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваних постанов) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно частини другої статті 27 Закону № 1404, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\

В той же час, місцевим судом помилково зазначено попередню редакцію частини другої статті 27 Закону № 1404: «Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.».

При цьому, відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно частини третьої статті 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідач зазначає, що норми Закону № 1404 прямо передбачають винесення постанови про стягнення виконавчого збору, в разі повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 цього Закону, а тому державний виконавець діяв в межах законодавства.

Суд першої інстанції не погодився з такими твердженнями відповідача, оскільки відповідно до вимог Закону № 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута.

Місцевий суд зазначив, що в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП №59818720) відсутні відомості про виконання (суму, яку фактично стягнуто з боржника). Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (надіслання виклику боржнику та запитів) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання виконавчого листа №428/6741/19, виданого 12.07.2019 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області.

Як пояснив позивач, виконавчий лист стягувачем був повернутий у зв`язку з самостійною сплатою боржником боргу.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При цьому, у разі стягнення виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 19 червня 2019 року у справі №824/172/18-а.

Отже, на підставі матеріалів виконавчого провадження, пояснень позивача та його представника в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даних спірних правовідносинах фактичного виконання рішення не відбулося, сума заборгованості державним виконавцем не стягнута, а тому виконавчий збір, в даному випадку, не підлягає стягненню з боржника.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Спершу слід зазначити, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 824/172/18-а є необґрунтованими, оскільки в ній дана оцінка положенням частини другої статті 27 Закону № 1404 до змін, внесених згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, оскільки у справі № 824/172/18-а державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору 02.02.2018.

Місцевий суд, дійшовши висновку, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми, не врахував, що на момент винесення спірних постанов розмір виконавчого збору повинен розраховуватись не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII можна дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 Закону № 1404-VIII, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, є обов`язком державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 712/5014/17, від 25 червня 2019 року у справі № 712/394/17-а, від 20 листопада 2019 року у справі № 480/1558/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу відповідно до приписів ст. 139 КАС України не відшкодовуються.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 360/5060/19 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії та скасування постанов відмовити.

Повне судове рішення 03 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді Т. Г. Арабей

Т. Г. Гаврищук