Справа № 640/19287/19
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ № 640/19287/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., за участю секретаря судового засідання Кузьмич М.Б., в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» (далі - позивач або ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ») до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач-1), Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №6767-10 від 05.09.2019, прийняту Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №6767-10 від 05.09.2019, прийняту Головним управлінням ДПС у м. Києві та як наслідок вилучити відповідні записи про обтяження майна податковою заставою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- визнати податкові зобов`язання ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 2 092 130,00 грн. припиненими у зв`язку з їх виконанням;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві та/або Головне управління ДФС у м. Києві привести у відповідність інтегровану картку платника ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» шляхом сторнування (зменшення) та/або скасування та/або списання:

- суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 2 092 130,00 грн.;

- штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та пені, які виникли у звязку з несплатою такого податкового боргу за весь час нарахування та обліку;

- здійснити перерахунок платежів ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» з податку на додану вартість, які було зараховано в рахунок часткового зменшення податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» належним чином виконало свій обов`язок зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму 2 092 130,00 грн., що встановлено постановою Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 826/17730/15.

Позивач звертає увагу суду на те, що зазначена сума на рахунок одержувача не надійшла з вини АТ «Банк «Фінанси та Кредит», з огляду на що позивач стверджує, що ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» не може бути притягнуте до відповідальності за невиконання банком своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що оскільки відомостей про зарахування сплачених позивачем сум податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 2 092 130,00 грн. до бюджету згідно з платіжним дорученням не надходило, податковий борг позивача у такому випадку не може вважатися погашеним, а тому підстави для внесення коригувань до інтегрованої картки у відповідача відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі № 640/19287/19 та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

23 січня 2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 24.01.2020 уповноважений представник відповідача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Приймаючи до уваги подане представником позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності та клопотання представника відповідача про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, та те, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, у витребуванні додаткових доказів суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2019, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» як юридична особа зареєстроване 12.12.2011 (номер запису: 1 045294), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських.

З матеріалів справи убачається, 23.07.2015 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято податкову вимогу форми «Ю» № 1389-23 про сплату податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 2 092 130,00 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу №1389-23 від 23.07.2015 (а.с.10, 11).

Судом встановлено, що зазначена сума податкового боргу виникла у ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 2 092 130,00 грн., самостійно узгоджених у податковій декларації № від 20.03.2015.

ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» оскаржило податкову вимогу № 1389-23 від 23.07.2015 та рішення про опис майна у податкову заставу № 1389-23 від 23.07.2015 у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.05.2016 у справі № 826/17730/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» відмовлено (а.с.12-16, 17-19).

Постановою Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 826/17730/15 касаційну скаргу ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» задоволено, а саме скасовано податкову вимогу № 1389-23 від 23.07.2015 та рішення про опис майна у податкову заставу № 1389-23 від 23.07.2015 Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (а.с.21-24).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звертався до Головного управління ДФС у м. Києві із заявами від 01.02.2019 № 01/02-01 (а.с.25-26), від 29.05.2019 № 29/05-03 (а.с.27-28), від 04.06.2019 № 04/06-01 (а.с.29-30), від 14.08.2019 № 14/08-01 (а.с.31-32) про списання суми безнадійного податкового боргу на суму 2 092 130,00 грн. та вилучення записів про обтяження майна податковою заставою. На вказані звернення позивач відповіді не отримав.

Судом встановлено, що нa виконання постанови Верховного Суду податковим органом відкликано податкову вимогу № 1389-23 від 23.07.2015 та скасовано рішення про опис майна у податкову заставу № 4610-23 від 14.09.2015.

У той же час, у зв`язку з наявністю у TOB «Люкстрейдкомпані Київ» податкового боргу, податковим органом було сформовано податкову вимогу від 05.09.2019 № 6767-10 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 05.09.2019 № 6767-10.

Не погоджуючись із податковою вимогою від 05.09.2019 № 6767-10 та рішенням про опис майна у податкову заставу від 05.09.2019 № 6767-10, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Абзацом 1 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За умовами пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Кодексу разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Пунктами 129.6, 129.7 статті 129 Кодексу передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2011 № 2346-III (далі - Закон №2346).

Згідно з пунктом 1.30 статті 1 Закону №2346 платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

При цьому, за приписами статті 8 Закону №2346 банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону №2346 під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов`язковою функцією, яку виконує платіжна система (п. 1.29 статті 1 Закону №2346).

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що виконання платником податкового обов`язку з перерахування до бюджету суми податкового зобов`язання, а отже його сплата, пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк.

Таким чином, направлення позивачем до банку, який здійснює розрахункове-касове обслуговування позивача, належним чином оформленого платіжного доручення на оплату податкових зобов`язань при наявності необхідної кількості коштів на рахунку є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов`язання.

При дослідженні постанови Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 826/17730/15 судом встановлено, що ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» подало до Інспекції податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року, у рядках 25, 25.1 якої задекларувало суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до бюджету, у розмірі 2 092 130,00 грн.

Товариство є клієнтом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», в якому має поточний рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті. Станом на 26.03.2015 залишок коштів на зазначеному поточному рахунку Товариства становив 13017808,48 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 27.07.2015 № 9-713522/388.

З метою виконання зобов`язань зі сплати платежів до державного бюджету (податку на додану вартість) Товариство подало до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» платіжне доручення від 26.03.2015 № 101071890 про переказ коштів у сумі 2 092 130,00 грн., призначення платежу - податок на додану вартість за лютий 2015 року.

Як установлено Верховним Судом, зазначене платіжне доручення банк прийняв до виконання, про що свідчить відмітка банку.

З урахуванням викладеного Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі № 826/17730/15 констатував належне виконання ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» податкових зобов`язань з податку на додану вартість, самостійно узгоджених у податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене, відсутність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму 2 092 130,00 грн. не потребує повторного доказування.

Суд зазначає, що відповідач під час судового розгляду справи не надав суду доказів щодо реалізації приписів пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України і застосування за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідної відповідальності до банку, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Жодних доказів заявлення кредиторських вимог до банку, у порядку, визначеному чинним законодавством України відповідачем суду не наведено.

Доводи відповідача про те, що ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» заявлено кредиторські вимоги до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та вказані кредиторські вимоги на суму 8 362 930,08 грн. включено до дев`ятої черги вимог кредиторів банку, а тому задоволення позовних вимог позивача призведе до обліку в інтегрованих системах грошових коштів, при фактичному повернення їх банком платнику, суд до уваги не бере, оскільки доказів включення до заявлених кредиторських вимог суми платіжного доручення, яким позивачем було сплачено зобов`язання з податку на додану вартість за лютий 2015 року, відповідач суду не надав.

Також, суд звертає увагу, що сума податкового боргу, яка зазначена в оскаржуваній податковій вимозі №6767-10 від 05.09.2019, не збігається з сумою грошового зобов`язання з податку на додану вартість за лютий 2015 року.

З наданих у судовому засіданні пояснень представника відповідача, а також з інтегрованої картки ТОВ «Люкстрейдкомпані» судом встановлено, що сплачені позивачем всі наступні грошові зобов`язання з податку на додану вартість частково були спрямовані податковим органом в рахунок погашення податкового боргу у розмірі 2 092 130,00 грн., при цьому на відкориговану суму заборгованості з урахуванням сплачених позивачем сум, контролюючим органом було нараховано штрафні санкції та пеня.

Водночас, як уже зазначалось, відповідно до вимог пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Ураховуючи викладене, а також встановивши відсутність у позивача податкового боргу з податку на додану вартість на суму 2 092 130,00 грн., суд дійшов висновку про протиправність податкової вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 05.09.2019 №6767-10.

Зважаючи на визнання судом протиправною оспорюваної податкової вимоги та на відсутність доказу наявності у зв`язку з цим у ТОВ «Люкстрейдкомпані» податкового боргу в сумі 2 092 130,00 грн., суд вважає за необхідне визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві про опис майна у податкову заставу №6767-10 від 05.09.2019.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві вилучити запис про обтяження податковою заставою майна ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до пункту 3.2 Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів така реєстрація здійснюється: щодо рухомого майна - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна" та наказу Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5 "Про затвердження Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за № 942/9541; щодо нерухомого майна - відповідно до постанов Кабінету Міністрів України: від 22.06.2011 № 703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" та від 26.10.2011 № 1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Отже, запис про обтяження у вигляді податкової застави вноситься до державних реєстрів прав державним реєстратором. Державний реєстратор має право вносити записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830 Державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру.

Таким чином, відомості щодо публічного обтяження можуть бути виключені із Реєстру виключно посадовими особами, уповноваженими на ведення такого Реєстру.

Відповідно до приписів статті 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: 93.1.1. отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; 93.1.2. визнання податкового боргу безнадійним; 93.1.3. набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; 93.1.4. отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Отже, пунктом 93.2 статті 93 Податкового кодексу України визначено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача вилучити запис про обтяження податковою заставою майна товариства з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ураховуючи, що не відображення в інтегрованій картці платника податку списання суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість на суму 2 092 130,00 грн. тягне за собою неправомірне нарахування пені та застосування штрафних санкцій до платника податків та інших правових наслідків, позивачем у позові обраний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання відповідача привести у відповідність інтегровану картку платника ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» шляхом сторнування (зменшення) та/або скасування та/або списання: суми податкового боргу, штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та пені, які виникли у зв`язку з несплатою такого податкового боргу, а також здійснення перерахунок платежів ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» з податку на додану вартість, які було зараховано в рахунок часткового зменшення податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 816/2042/16, здійснивши аналіз норм Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, який набув чинності з 10.06.2016, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків, є правомірними.

Оскільки у випадку, коли неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податків, до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів.

При цьому не зарахування до бюджету сплачених платником податку грошових зобов`язань з вини банку не є підставою для органів ДФС не виконувати свого обов`язку щодо забезпечення контролю за достовірністю та повнотою відображення інформації в інтегрованій картці платника податків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податковий орган зобов`язаний внести зміни до інтегрованої картки особового рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» шляхом сторнування (зменшення) та/або скасування та/або списання суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 2 092 130,00 грн., штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та пені. які виникли у зв`язку з несплатою такого податкового боргу за весь час нарахування та обліку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Приймаючи до уваги, що інтегрована картка платника є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, то відсутність зазначення в цій картці суми податку, яка вже фактично сплачена, порушує права позивача, оскільки не відображає дії за сплати позивачем коштів в оплату податкових зобов`язань.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність такого способу захисту порушеного права позивача як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 29.09.2014 у справі №810/5307/13-а.

Отже, з наведеного слідує, що відображення податковим органом в інтегрованих картках платника відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань спричиняють правові наслідки саме для платника податку, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків у розрізі розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Позаяк, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок платежів ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» з податку на додану вартість, які було зараховано в рахунок часткового зменшення податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 рокує похідними від вимог щодо приведення у відповідність інтегрованої картки позивача, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання податкових зобов`язань ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року в сумі 2 092 130,00 грн. припиненими, у зв`язку з їх виконанням, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З урахуванням того, що заявлена позивачем позовна вимога про визнання податкових зобов`язань припиненими виходить за межі повноважень суду, суд вважає позовні вимоги у вказаній частині такими, що не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України.

21 серпня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №682-р «Питання Державної податкової служби», згідно з яким погоджено з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 р., №26, ст.900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

28 серпня 2019 року Державною податковою службою України прийнято наказ № 36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України», згідно з яким розпочато виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 12.07.2019 № 14 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС», затверджено положення, зокрема про Головне управління ДПС у м. Києві.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.07.2019 внесено запис в Єдиному державному реєстрі про державну реєстрацію Головного управління ДПС у м. Києві як юридичної особи на підставі постанови КМУ від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби».

Таким чином, належним відповідачем у даній позовній заяві є Головне управління ДПС у м. Києві.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є в частині обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 7684,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 130 від 09.10.2019 (а.с.4).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 5763,00 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 134, 143, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу прийняту Головним управлінням ДПС у м. Києві №6767-10 від 05.09.2019.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві №6767-10 від 05.09.2019.

4. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві привести у відповідність інтегровану картку платника ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» шляхом сторнування (зменшення) та/або скасування та/або списання суми податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року у розмірі 2 092 130,00 грн., штрафних (фінансових) санкцій (штрафи) та пені. які виникли у зв`язку з несплатою такого податкового боргу за весь час нарахування та обліку;

5. Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві здійснити перерахунок платежів ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» з податку на додану вартість, які було зараховано в рахунок часткового зменшення податкового боргу зі сплати податку на додану вартість за лютий 2015 року.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

7. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкстрейдкомпані Київ» (ідентифікаційний код 38003925, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Патріса Лумумби, буд. 4/6) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) судовий збір у розмірі 5763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 00 коп.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Т.П. Балась