Справа № 826/12274/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Мельничука В.П.

Федотова І.В.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна служба охорони "Яструб" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватна служба охорони "Яструб" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 23 червня 2017 року та № від 23 червня 2017 року ГУ ДФС у м. Києві;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві внести до зворотного боку картки особового рахунку ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» відомість про сплату ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» 04 квітня 2016 року податкового зобов`язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій, згідно податкового повідомлення-рішення № від 29 березня 2016 року ГУ ДФС у м. Києві на підставі платіжного доручення № 705.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 23 червня 2017 року, прийняті Головним управлінням ДФС у м. Києві. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві внести до зворотного боку картки особового рахунку ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» відомість про сплату ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» 04 квітня 2016 року податкового зобов`язання з податку на додану вартість та штрафних санкцій, згідно податкового повідомлення-рішення № від 29 березня 2016 року ГУ ДФС у м. Києві на підставі платіжного доручення № 705.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивачем було порушено граничні строки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

06 лютого 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна служба охорони "Яструб" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДФС у м. Києві 26 травня 2017 року проведено перевірку ТОВ «ПСО «Яструб» з питань своєчасності сплати податку на додану вартість, за результатами якої, було складено Акт № 295/26-15-12-00-20/01-37372186 від 26 травня 2017 року.

В акті зроблено висновок про те, що ТОВ «ПСО «Яструб» порушило п.57.3 ст. 53, п. 203.2 ст. 203 Податкового Кодексу України та щодо застосування до платника податків відповідальності, передбаченої ст. 126 Податкового Кодексу України, за порушення правил оплати (перерахування) податку у строки, визначеному законодавством.

Не погоджуючись із висновками Головного управління ДФС у м. Києві, 09 червня 2017 року позивач, на підставі ст. 86.7 ст. 86 Податкового Кодексу України, подав заперечення на акт перевірки, на яке, 20 червня 2017 року отримав відповідь від Головного управління ДФС у м. Києві вих. № 17560/10/26-15-12-01-18 про залишення без змін висновків акту перевірки.

19 липня 2017 року позивач отримав податкові повідомлення-рішення № від 23 червня 2017 року та № від 23 червня 2017 року, якими зобов`язано ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 12 705,86 грн. та у розмірі 20% в сумі 37 186,25 грн.

Скориставшись правом на адміністративне оскарження, відповідно до п.п. 17.1.7 17.1 ст. 17 Податкового Кодексу України, та, в порядку ст.ст. 55, 56 Податкового Кодексу України, позивач 26 липня 2017 року звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на вищевказані податкові повідомлення Головного управління ДФС у м. Києві, з проханням скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 червня 2017 року.

27 липня 2017 року позивач звернувся до Ради бізнес-омбудсмена зі скаргою на незаконні дії Головного управління ДФС у м. Києві під час складання податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2017 року, з проханням надати їм правову оцінку (здійснити перевірку обставин та фактів), а також, вжити всі можливі юридичні заходи щодо об`єктивного розгляду скарги ТОВ «ПСО «Яструб».

15 вересня 2017 року позивач отримав рішення за вих. № 20072/6/99-00-03-01-25 про результати розгляду скарги, яким залишено без змін податкові повідомлення Головного управління ДФС у м. Києві від 23 червня 2017 року №№ , , а скаргу-без задоволення.

18 вересня 2017 року ДФС України повідомила Раді бізнес-омбудсмена про залишення податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2017 року Головного управління ДФС у м. Києві без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В силу пункту 31.1 статті 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Положеннями п. 38.1 ст. 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу п. 203.1-203.2 ст. 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон № 2346-III).

Згідно ст. 1 вищевказаного Закону, переказ коштів - це рух певної суми коштів, з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 2346-III, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

Положеннями п. 22.4 ст. 22 Закону № 2346-III передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку. Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

В силу п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III, переказ коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Згідно п. 8.1. ст. 8 Закону № 2346-III, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, що надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі не пізніше наступного робочого дня.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2016 року Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість: за податковими зобов`язаннями на суму 45 996 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 11 499 грн. (а.с. 34).

04 квітня 2016 року, на виконання п. 57.3 ст. 53 ПК України, позивач подав до обслуговуючого банку - ПАТ «КБ «Хрещатик» платіжне доручення №705 на суму 66 804,09 грн. (а.с. 35).

Вказане платіжне доручення було прийняте до виконання банком, проте, 04 квітня 2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» не здійснив переказ коштів, згідно вищевказаного платіжного доручення.

Відповідно до Виписки по рахунку №2600.2.011.126758, вихідний залишок коштів на рахунку позивача, станом на 04 квітня 2016 року, становив 538 983,07 грн. (а.с. 39).

Згідно листа від 07 квітня 2016 року за вих. № 116, ТОВ "Приватна служба охорони "Яструб" повідомило ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про виконання в повному обсязі грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням № від 29 березня 2016 року та проінформувало про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 квітня 2016 року (а.с. 38).

08 квітня 2016 року ПАТ «КБ «Хрещатик» повернуто платіжне доручення від 04 квітня 2016 року №705 без виконання, з вини ПАТ «КБ «Хрещатик», на підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 1.25 гл. 1 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2018 року №2 (а.с. 36).

Відповідно до платіжного доручення №1615 від 02 грудня 2016 року, ТОВ "Приватна служба охорони "Яструб" було повторно сплачено кошти, згідно податкового повідомлення-рішення № від 29 березня 2016 року (а.с 37).

Нормами пункту 129.6 статті 129 ПК України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 129.7 ст. 129 ПК України, не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Разом з тим, на підставі Акту про результати камеральної перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість № 295/26-15-12-00-20/01-37372186 від 26 травня 2017 року, Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення № від 23 червня 2017 року та № від 23 червня 2017 року, якими, за порушення строків сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зобов`язано ТОВ «Приватна служба охорони «Яструб» сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 12 705,86 грн. та у розмірі 20% в сумі 37 186,25 грн. (а.с 23-26).

Колегія суддів вважає, що ТОВ "Приватна служба охорони "Яструб" виконало всі передбачені законодавством умови для визнання його добросовісним платником, оскільки, вчасно звернулося до обслуговуючого банку з платіжним дорученням №705 від 04 квітня 2016 року, однак, з вини ПАТ «КБ «Хрещатик», платіж своєчасно не був перерахований на відповідний рахунок, що свідчить про те, що відповідач виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, всупереч нормам Податкового кодексу України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 09 квітня 2019 року у справі №815/3604/16.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що платник податків не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Таким чином, доводи апелянта про порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на вищезазначене.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватна служба охорони "Яструб" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243,250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Мельничук В.П.

Федотов І.В.

Повний текст постанови виготовлено 02.03.2020 року