Справа № 209/1/20
Суддя: Багбая Є. Д.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 209/1/20
Провадження № 2-а/209/7/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" лютого 2020 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської обм. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою та зупинкою інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Пачина Вадима Петровича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою та зупинкою інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Пачина Вадима Петровича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. У поданому позові ОСОБА_1 просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ІД №00023070 від 4 листопада 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. В обґрунтування доводів позову позивач вказує на те, що постанова є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КУпАП. Позивач стверджує, що відповідачем було зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу автомобілем «Тойота Камри» НОМЕР_1 о 16.56 в м. Дніпро вул. Олеся Гончара 8 та на лобовому склі автомобіля було залишено повідомлення, копія постанови була отримана позивачем 26.12.2019 року, згідно якої позивач визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП через те, що 05.09.2019 року о 16.57 у м. Дніпро, вул. Олеся Гончара 8 здійснив зупинку транспортного засобу «Toyota Camry» НОМЕР_1 ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини, чим порушив вимоги пп. «г» п. 15.9 ПДР, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Постанова є протиправною оскільки невірно зазначене місце вчинення правопорушення оскільки автомобіль припаркований біля буд.№5 по вул.. Олеся Гончара в м. Дніпро. Крім того оскільки дорога поділена розподільною переривчастою лінією та він згідно вимог ПДР України мав право там зупинятися. Постанова була направлена позивачу з порушенням строків визначених законом., постанову винесено не в приміщенні інспекції.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження на 13 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено - Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради та відкладено судовий розгляд на 27 лютого 2020 року.

Позивач в судове засідання з`явилася, позов підтримав, просить скасувати вищезазначену постанову, провадження по справі закрити згідно обставин викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився,надав суду відзив на позовну заяву /а.с. 57-59/, згідно якого позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні оскільки його дії відповідали чинному законодавству, позивач тлумачить норми закону на свій розсуд.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився,надав пояснення щодо позову /а.с. 64-66/, згідно яких також проти задоволення позову заперечує, оскільки дії інспектора були законним та порушення позивача підтверджується доказами.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:

5 вересня 2019 року позивач Охрименко М.І. о 16.57 у м. Дніпро, вул. Олеся Гончара 8 здійснив зупинку транспортного засобу «Toyota Camry» НОМЕР_1 ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини, чим порушив вимоги пп. «г» п. 15.9 ПДР, що підтверджується фотографіями /а.с. 11-13/. Відповідачем головним спеціалістом-інспектором з паркування відділу контролю за стоянкою та зупинкою інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Пачиним В.П. було винесено постанову серії ІД №00023070 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. та накладено адміністративне стягненняв у виді штрафу в розмірі 510 гривень, що підтверджується копією постанови /а.с. 8/.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими не обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Згідно ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою і третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 197, 198 цього Кодексу.

Від імені виконавчих комітетів (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 197, 198 цього Кодексу (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження в центрі надання адміністративних послуг), мають право адміністратори центрів надання адміністративних послуг.

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 279-1 КУпАП у раз, і якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у ч. 1 ст. 142 цього Кодексу. Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, - чи підлягає вона адміністративній відповідальності, - чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, - чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, - а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, на думку суду, оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою та зупинкою інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Пачина Вадима Петровича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в зв`язку з наступним.

Згідно п. 15.9 «г» ПДР України зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно п. 1.10 ПДР України розділювальна смуга виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 і 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів.

Згідно п. 5.1.13 ДБН В.2.3-5:2017 «ВУЛИЦІ ТА ДОРОГИ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ» визначено, що розділювальні смуги відокремлюють окремі елементи поперечного профілю вулиць та доріг і використовують для розміщення зелених насаджень, опор зовнішнього освітлення, контактної мережі, інженерних комунікацій.

Враховуючи вищенаведені норми, суд вважає, що позивач невірно або на свою користь намагається тлумачити ПДР України, оскільки в даному випадку при зупинці автомобіля на Т-подібному перехресті відсутня як суцільна лінія розмітки так і розділювальна смуга. Згідно наданих сторонами фото фіксації порушення наявна лише дорожня розмітка 1.7 ПДР України, а саме переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками, яка позначає смуги руху в межах перехрестя, цю лінію перетинати дозволяється з будь-якого боку. Посилання позивача що саме ця лінія є розділювальною смугою яка конструктивно виділена не обґрунтована та не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки конструктивне виділення це виділення згідно ДБН В.2.3-5:2017 «ВУЛИЦІ ТА ДОРОГИ НАСЕЛЕНИХ ПУНКТІВ» за допомогою суцільного бар`єрного огородження, бордюрного каменю, або шляхом підняття рівня смуги над рівнем проїзної частини. Таким чином в даному випадку відсутні винятки передбачені п. 15.9 «г» ПДР України для можливості зупинки автомобіля.

Стосовно доводів позивача про невірне зазначення місця розташування автомобіля, а саме невірне зазначення номеру будинку біля якого останній зупинився, суд розцінює критично, оскільки згідно скріншотів наданих сторонами з вебкарти, найближчим до місця розташування автомобіля зазначено дійсно буд. АДРЕСА_1 , також інспектором використовувалися географічні координати для визначення місця розташування автомобіля які збігаються з місце розташування автомобіля зазначеними в постанові.

Всі інші доводи позивача також не спростовують його вини у вчиненні правопорушення, а є лише намаганням на думку суду уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем було винесено постанову без порушення вимог закону. Заперечення позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, спростовуються наданими суду доказами, як позивачем так і відповідачем по справі. Позивачем не надано жодних доказів щодо спростування його вини у вчиненні правопорушення крім формальних посилань на неправомірність дій відповідача, які не дають підстав на обґрунтування позовних вимог позивача. З увагою на встановленні в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, з урахуванням вимог чинного законодавства України та встановленого порядку в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, приймаючи до уваги той факт, що відсутні будь-які відомості які б підтверджували доводи позивача, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, що не суперечить закону та не порушає права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вимоги позивача є безпідставними і не підлягаючими задоволенню.

На підставі абз. 2 ч.5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи відсутність підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку що судові витрати у справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою та зупинкою інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Пачина Вадима Петровича, третя особа яка не заявляє самостійних вимог - Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити повністю.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави, стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Третього адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2020 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая