Справа № 140/215/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року ЛуцькСправа № 140/215/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПфУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 20.11.2019, прийнятого за результатами протоколу призначення пенсії №5 про результати розгляду заяви позивача від 12.11.2019 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобов`язання призначити та виплачувати з 12.11.2019 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні з 11.12.2000 по 31.12.2008.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2019 позивач звернулася до ГУ ПфУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров`я. Рішенням від 20.11.2019 відповідач відмовив у призначенні пенсії в зв`язку з тим, що спеціальний стаж роботи працівника охорони здоров`я у позивача відсутній. Про прийняте рішення відповідач повідомив позивача листом від 20.11.2019 за №24552/02-39, з якого вбачається, що відповідач зарахував до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров`я - 19 років 02 місяці 06 днів, при загальному страховому стажу 32 роки 02 місяці.

Разом з тим, відповідач не зарахував до спеціального стажу роботи працівника охорони здоров`я, згідно даних трудової книжки та диплома, що подавались позивачем разом із заявою про призначення пенсії за вислугою років, роботу з 11.12.2000 по 31.12.2008 на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні, як таку, що не передбачена відповідним класифікатором посад середніх медичних працівників.

Позивач вважає, що ГУ ПфУ у Волинській області безпідставно прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки посада «Технік - ортодонт», на яку її було переведено з 11.12.2000 по 31.12.2008, є ідентичною до посади «Технік зубний» чи «Зубний технік» та відносилась законодавцем до посад середнього медичного персоналу.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.28).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.33-36) позовні вимоги позивача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що аналізуючи надані документи та дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку станом на 12.11.2019 року, було встановлено, що страховий стаж позивача становить 32 роки 02 місяці. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років становить 19 років 02 місяці 06 днів. Відповідно рішенням відповідача від 20.11.2019 №24532/02-39 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутності необхідного спеціального стажу.

Крім того, право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності вислуги років станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. Відповідно до п.2 вказаної постанови передбачено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у лікарняних закладах відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 виданої (заповненої) 01 серпня 1986 року ОСОБА_1 з 11 грудня 2000 року була переведена на посаду техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки.

Підтвердженням того, що дана посада не відноситься до середнього медичного персоналу, є той факт, що згідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 №146 «Про атестацію середніх медичних працівників» (втратила чинність 23.11.2007 року, однак в спірний період з 11.12.2000 по 23.11.2007 була чинна) було затверджено номенклатуру спеціальностей середніх медичних працівників, де посада техніка-ортодонта не зазначається.

Довідником кваліфікаційних професій працівників Випуск 78 «Охорона здоров`я» затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 №117 (на даний час є чинним), посада техніка-ортодонта не передбачена.

Оскільки позивач працювала на посаді, яка Переліком №909 не передбачена, період роботи на даній посаді з 11.12.2000 по 31.12.2008 зарахувати до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, немає законних підстав.

Факт переведення позивача з посади зубного техніка зубопротезного відділення стоматологічної поліклініки на посаду техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки згідно наказу від 08.12.2000 №265/ос свідчить про існування в структурі медичного закладу двох різних посад. Отже, та обставина, що позивача переведено з посади зубного техніка на посаду техніка-ортодонта, спростовує доводи останньої, викладені в позовній заяві, що посада «Технік-ортодонт» є ідентичною до посади «Зубний технік». Зазначена інформація в даному наказі ще раз підтверджує факт існування в штатному розписі двох посад: «Зубного техніка» та «Техніка-ортодонта».

Оскільки, не має законних підстав зарахувати стаж роботи позивача на посаді техніка-ортодонта до стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, відповідачем вірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, а тому відповідно немає законних підстав призначити та виплачувати з 12.11.2019 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні з 11.12.2000 року по 31.12.2008 рік.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.11.2019 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПфУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.37).

Відповідач у листі від 20.11.2019 №24552/02-39 повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становить 19 років 02 місяці 06 днів, замість необхідних 26 років 6 місяців. При цьому у даному листі відповідач зазначив, що період роботи позивача з 11.12.2000 по 31.12.2008 на посаді техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки не враховано до спеціального страхового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років (а.с.5).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до 01.04.2015) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII викладено у такій редакції: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII внесено зміни до статті 55 Закону №1788-XII, та в абзаці першому пункту «е» слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років і».

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до статті 51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Установлення положеннями Закону №1788 віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення та позбавленням вказаних осіб права на соціальний захист.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 відновлено дію пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII в редакції до 01.04.2015 щодо права працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення на пенсію за вислугу років незалежно від віку при такій умові: наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Постанова №909) затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік).

Відповідно до пункту 2 Переліку до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено посади лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад), зокрема, лікарняних закладів.

Таким чином, особа зі стажем роботи від 25 до 30 років у лікарняному закладі на посаді лікаря чи середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII.

Судом встановлено та підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (а.с.66-71), що ОСОБА_1 з 03.08.1989 була зарахована на посаду зубного техніка Ковельської стоматологічної поліклініки Ковельської центральної районної лікарні; з 06.04.1998 переведена на 0,5 посади зубного техніка зубопротезного відділення стоматологічної поліклініки; з 11.12.2000 переведена на посаду техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки; з 01.01.2009 відповідно до штатного розпису вважати працюючою на посаді техніка зубного стоматологічної поліклініки; з 01.04.2017 переведена на посаду техніка зубного стоматологічного кабінету поліклініки центральної районної лікарні; з 01.01.2018 переведена на посаду техніка зубного госпрозрахункового ортопедично-стоматологічного відділення центральної районної лікарні Ковельського міськрайонного територіального медичного об`єднання, тимчасово; з 31.08.2018 звільнена із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Актом ГУ ПфУ у Волинській області №1806/2 від 31.10.2018 (а.с.45-46) про результати позапланової перевірки комунального некомерційного підприємства Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання Ковельської міської ради Волинської області з питань дотримання вимог законодавства щодо достовірності поданих відомостей для призначення (перерахунку) пенсії у довідці про підтвердження пільгового стажу №3827/09-2.18 від 11.10.2018 за період з 03.08.1989 по 31.08.2018 (а.с.81-84) ОСОБА_1 підтверджено вказаний період роботи на підставі наказів роботодавця.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, відповідно до протоколу призначення пенсії при наявності страхового стажу 32 роки 2 місяці 15 днів ОСОБА_1 не має права на пенсію (а.с.6).

При цьому у листі відповідача від 20.11.2019 №24552/02-39 зазначено, що станом на 11.10.2017 стаж роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 19 років 02 місяці 06 днів. Період роботи ОСОБА_1 з 11.12.2000 по 31.12.2008 на посаді техніка-ортодонта стоматологічної поліклініки відповідачем не враховано до спеціального страхового стажу, оскільки посада техніка-ортодонта не передбачена Довідником кваліфікаційних професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я», затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 №117 (а.с.5).

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637): основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що позивач з 11.12.2000 по 31.12.2008 працювала на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Таким чином, оскільки у Постанові №909 чітко вказано, що незалежно від найменування посад середній медичний персонал, який працює у лікарняних закладах, має право на пенсію за вислугу років при наявності стажу роботи від 25 до 30 років, то період роботи ОСОБА_1 на посаді техніка-ортодонта підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.

Посилання відповідача на факт відсутності посади техніка-ортодонта у Довіднику кваліфікаційних професій працівників випуск 78 «Охорона здоров`я», затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 №117, на думку суду, не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи на вказаній посаді до спеціального стажу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, враховуючи відсутність посади техніка-ортодонта у вищезгаданому Довіднику, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства та не взяв до уваги приписи Постанови №909, якою право середньому медичному персоналу на пенсію за вислугу років надається незалежно від найменування посади.

При цьому суд також враховує ту обставину, що позивач як середній медичний працівник в період перебування на посаді техніка-ортодонта проходила атестацію та згідно з наказами від 17.01.2002 №11/ос, від 02.10.2006 №125/ос-д їй було присвоєно кваліфікаційні категорії за спеціальністю «зубний технік» першої та вищої категорії відповідно (а.с.13-14).

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, в силу вимог пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ позивач має право на призначення пенсії за вислугу років як така, що має більше 25 років спеціального стажу на посаді середнього медичного працівника у лікарняному закладі, відтак відмова ГУ ПфУ у Волинській області у призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача у листі від 20.11.2019 на наявність вислуги років станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців як обов`язкової умови для призначення пенсії за вислугу років, що передбачено пунктами 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), з огляду на таке.

Так, в силу вимог пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Водночас згідно з пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, враховуючи вимоги пунктів 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII), пенсія за вислугу років призначається за наявності спеціального стажу, встановленого Законом №1788-ХІІ.

В даному випадку на день звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років необхідний спеціальний стаж, визначений пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, становив від 25 до 30 років та був наявний у позивача.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, за наслідками розгляду поданих документів на одержання пенсії пенсійним органом приймається відповідне рішення про призначення чи відмову в призначенні пенсії, про що надсилається особі повідомлення із зазначенням причин відмови та порядку оскарження прийнятого рішення.

Разом з тим, в даному випадку відповідач не надав суду доказів прийняття відповідного рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, водночас позивачу було надіслане відповідне повідомлення, у якому зазначено причини відмови у призначенні пенсії, а саме відсутність необхідного спеціального стажу.

За правилами частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Згідно з частиною другою вказаної статті у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, з огляду на відсутність відповідного рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років та враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав та інтересів ОСОБА_1 є визнання протиправними дій ГУ ПфУ у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно по пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ та зобов`язання відповідача з 12.11.2019 призначити і здійснити виплату позивачу пенсії за вислугу років відповідно по пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11.12.2000 по 31.12.2008 на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений згідно з дублікатом квитанції від 17.01.2020 №0.0..1 (а.с.2).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області 43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) з 12 листопада 2019 року призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_3 ) пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 11 грудня 2000 року по 31 грудня 2008 року на посаді техніка-ортодонта в Ковельському міськрайонному територіальному медичному об`єднанні

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ідентифікаційний код 13358826) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій