Справа № 761/48194/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2020 року № 761/48194/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, в якому просить суд визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева Костянтина Володимировича щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачові неправомірними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева Костянтина Володимировича про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа № 761/38138/17, виданого 06 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, від 31 жовтня 2018 року, виданого у виконавчому провадженні № 57293727.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для винесення спірної постанови, оскільки рішення суду відповідно до його резолютивної частини не виконано.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018 у справі № 761/38138/17 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016, виходячи з 82% грошового забезпечення, зазначеної у довідці МВС України від 25 травня 2017 року №22/6-71587, що становить 15433,60 грн., з урахуванням проведеного перерахунку.

06 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист для звернення судового рішення до примусового виконання, який направлено до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцевим Костянтином Володимировичем від 28.09.2018 відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 761/38138/17, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 06 липня 2018 року, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016, виходячи з 82% грошового забезпечення, зазначеної у довідці МВС України від 25 травня 2017 року № 22/6- 71587, що становить 15433,60 грн., з урахуванням проведеного перерахунку.

В подальшому, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцевим Костянтином Володимировичем від 31.10.2018 повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи дії відповідача по прийняттю даної та саму постанову протиправними, та такими що порушують права позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень, як зазначено у статті 10 цього Закону, є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Отже, здійснення виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів передбачених нормативно-правовим актом у певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки, спір, щодо якого прийнято рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018 у справі № 761/38138/17 має немайновий характер, то порядок виконання таких рішень передбачений розділом VIII вказаного Закону.

Згідно частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З аналізу вказаних положень вбачається, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення в повному обсязі відповідно до вимог виконавчого листа, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Окремо слід звернути увагу на те, що пункту З розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних виплат повинна погашається у першу чергу.

Як вбачається з постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2018 виконавець надав боржникові - Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві 10 робочих днів на виконати рішення суду про його зобов`язання здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної мені пенсії з 01.01.2016, виходячи з 82% грошового забезпечення, зазначеної у довідці МВС України від 25 травня 2017 року № 22/6-71587, що становить 15433,60 грн., з урахуванням проведеного перерахунку.

Зміст виконавчого листа № 761/38138/17, виданого 06 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, полягав у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із здійснення перерахунку пенсії та проведення її виплати з урахуванням перерахунку з 01.01.2016.

Разом з тим, судове рішення державним виконавцем фактично виконане не було. Крім того, суд зауважує, що державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених статтею 10 Закону.

Як свідчить сама оскаржувана постанова, державний виконавець прийняв оскаржуване рішення, після отримання з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві листа від 16.10.2018 за № 94017/07 з додатками. Копію вказаного листа, боржник не направив стягувачу, як то передбачено Законом.

Згідно змісту даного листа, боржник повідомив державного виконавця, що здійснив ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.01.2016 відповідно до довідки від 23.05.2017 № 34770 з грошового забезпечення, що складає 9108,64 грн., в порядку встановленому судовим рішенням. Внаслідок перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 встановлено для щомісячної виплати з 01.11.2018 у сумі 9757,13 грн.

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у своєму листі зазначило, що виплата коштів нарахованих на виконання судового рішення за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 буде здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» та від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

Вказане свідчить, що Виконавець погодився з думкою боржника, висловленою у вказаному листі, та на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві.

У зв`язку з цим, слід зазначити, що вказана норма передбачає повернення виконавчого документу стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Однак, суд зазначає, що виконавець посилаючись на згадану норму в оскаржуваній постанові, так і не навів положень Закону, який забороняє звернення стягнення на майно чи кошти територіального органу пенсійного фонду.

У будь-якому випадку, застосування положень пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає що виконавець повинен був вчинити дії щодо встановлення майна та коштів боржника, щоб прийти до висновку можливості звернення стягнення на нього чи застосування до нього заборон стягнення з посилання на нормативно-правовий акт, яким встановлена дана заборона.

Крім того, виконавець після отримання листа від боржника не вчинив дій, визначених у частині першій статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не здійснив перевірку виконання у повному обсязі судового рішення боржником в порядку встановленому виконавчим документом, що призвело до порушення права позивача на справедливий суд та отримання ним пенсії у визначеному судом розмірі.

Враховуючи те, що за змістом виконавчого листа боржник повинен був здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016, виходячи з 82% грошового забезпечення, зазначеної у довідці МВС України від 25 травня 2017 року №22/6-71587, що становить 15433,60 грн., після чого провести виплату перерахованої пенсії з цієї дати.

Як вбачається з листа боржника, останній, незважаючи на зміст вимоги виконавця, зазначеного у постанові про відкриття виконавчого провадження, здійснив перерахунок пенсії позивачу зовсім з іншої довідки та розміру грошового забезпечення, при цьому долучив до вказаного листа довідку з якої боржник повинен був здійснювати позивачу перерахунок пенсії.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як зазначено у листі, провело перерахунок пенсії позивачу з довідки МВС України від 23.05.2017 № 34770 з грошового забезпечення 9108,64 грн., тому прийшов до висновку, що підлягає виплати щомісяця пенсія у сумі 9757,13 грн.

У той час, як згідно судового рішення мені з 01.01.2016 підлягає виплаті пенсія у розмірі 82% від 15433,60 грн., тобто 12655,55 грн., як сам боржник зазначив у перерахунку пенсії, який є додатком до листа.

Викладене свідчить про невірне та неповне виконання боржником судового рішення, з яким погодився виконавець, допустив бездіяльність щодо перевірки виконання судового рішення та допустив порушення права позивача на визначений у судовому рішенні розмір пенсії.

Крім того, додатки до листа боржника свідчить про те, що ним в порушення судового рішення також не вірно було проведено перерахунок моєї пенсії з 01 січня 2016 року.

Якщо врахувати, що за проведеним боржником перерахунком на виконання рішенням суду з 01 січня 2016 року підлягала виплаті пенсія у розмірі 12655,55 грн., то не зрозуміло з чого боржником була розрахована сума, зазначена у колонці «Підлягало виплаті» Розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійної справою № за дорученням №Д /14 з січня 2016 по грудень 2017 року, яка зазначена у розмірі 7041,53 грн.

У зв`язку з вказаним сума заборгованості за пенсійною виплатою, що підлягає виплаті за судовим рішенням, є відмінною аніж та, яка присуджена рішенням суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавець, отримавши вказаний розрахунок заборгованості, не перевірив його правильність нарахування у спосіб визначений виконавчим документом, як того вимагає стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440 прийнятою для реалізації пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" затверджений Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440), яким визначений алгоритм дій посадових осіб державної виконавчої служби при виконанні рішень щодо погашення заборгованості за рішеннями суду, боржником у яких є орган державної влади.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 440 погашення заборгованості за рішення щодо пенсійних виплат відносяться до першої черги їх виконання.

Так, відповідно до абзацу 4 пункту 10 Порядку № 440 якщо рішенням зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок) та/або виплатити кошти, посадова особа органу державної виконавчої служби разом з повідомленням надсилає боржнику, копію рішення для здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявнику. Про здійснення нарахування та/або виплати боржник зобов`язаний повідомити цій особі протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення з наданням відповідного документа про здійснення нарахування та/або виплати на день складення такого документа, підписаного уповноваженою особою і завіреного гербовою печаткою.

Після визначення суми коштів, яка підлягає виплаті за рішення суду стягувачеві, посадова особа державної виконавчої служби вживає заходів з передачі рішення до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів згідно з Порядком, визначеним розділом «Передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів» Порядку № 440, які і вчиняють дії щодо виконання такого рішення шляхом безспірного списання, як то передбачено розділом «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду» цього Порядку.

Разом з тим, державний виконавець в порушення вищезгаданих норм права не вчинив таких дій, що свідчить про його протиправну бездіяльність, допущені при виконанні зазначеного вище судового рішенню, яке він повинен був виконати з дотриманням вимог чинного законодавства.

Як свідчить зміст виконавчого листа, боржник повинен був здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки МВС України від 25 травня 2017 року № 22/6- 71587.

Слід зазначити, що дана довідка видана до набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 та від 22.08.2018 № 649 (щодо здійснення перерахунку).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно- правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Про факт неправомірності застосування у виконавчому провадженні положень вищезазначених постанов Уряду також свідчить і сам зміст судового рішення, що підлягав виконанню.

Так, у своєму рішенні від 10.05.2018 Шевченківський районний суд м. Києва прийшов до висновку, що у мене виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, а саме станом на 25 вересня 2017 року, саме цього дня мені було відмовлено у перерахунку пенсії).

Отже, перерахунок пенсії здійснювався не на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб як зазначає державний виконавець в оскаржуваній постанові.

Також не може бути застосована до виплати заборгованості пенсійних виплат за судовим рішенням і постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, яка прийнята для визначення механізму погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень з перерахунку пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103.

Таким чином, приймаючи постанову від 30.10.2018 про повернення мені виконавчого листа № 761/38138/17, виданого 06 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коломойцев К.В., діяв всупереч вимог закону, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018 не було виконано у спосіб та в порядку, що встановлені виконавчим документом.

Чинність прийнятої постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачеві з формальних підстав призведе до того, що рішення суду не буде виконано, а це суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статей 6, 7 КАС України є його складовою.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» зазначив, що пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до суду у разі будь-якого спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що являє право порушувати позовне провадження у судах з питань цивільно-правового характеру; проте таке право було б ілюзорним, якби правова система держави-учасника Європейської конвенції припускала, щоб судове рішення, яке набрало чинності та є обов`язковим до виконання, залишалося б недіючим; по-друге, визнав немислимим, що пунктом першим статті 6 Конвенції, детально визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд справи, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень; по-третє, наголосив, що виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 липня 2006 року у справі «Васильєв проти України» зазначив, що виконання рішення щодо боржника залишається обов`язком держави.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та змісту оскаржуваної постанови, слід дійти висновку, що державним виконавцем не вжито всіх заходів щодо виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018, а виконавче провадження припинено з формальних підстав з порушенням вимог законодавства, а тому таке рішення державного виконавця є незаконним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева Костянтина Володимировича щодо винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачові неправомірними та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева Костянтина Володимировича про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа № 761/38138/17, виданого 06 липня 2018 року Шевченківським районним судом м. Києва, від 31 жовтня 2018 року, виданого у виконавчому провадженні № 57293727.

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, .

Суддя Н.М. Клименчук