Справа № 160/12145/19
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. в ТОВ «Агробізнес» та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. в МПП фірмі «Асканія», з дати призначення пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. в ТОВ «Агробізнес» та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. в МПП фірмі «Асканія», зробити перерахунок розміру та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме з 23.07.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він перебуває на обліку у відповідача та з 23.07.2019 р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З листа пенсійного органу від 15.07.2019р. №3088/03.05-12 ОСОБА_1 дізнався про те, що пенсія йому призначення без врахування стажу роботи за періоди з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. Неврахування відповідачем вищевказаних періодів роботи позивача до страхового стажу стало підставою для звернення до суду.
19.12.2019 р. представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV. 08.07.2019 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Листом від 15.07.2019 №3088/03.05-12 ОСОБА_1 було повідомлено про призначення пенсії згідно заяви від 08.07.2019 р. та наданих документів. Однак, за результатами розгляду наданих позивачем документів не були зараховані до загального трудового стажу періоди роботи: з 18.08.1992 по 01.07.1993 - при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства; з 19.02.1999 по 03.03.2002 - при звільненні в печатці відсутній код ОКПО підприємства. У зв`язку з чим ОСОБА_1 була призначена пенсія без урахування вищезазначених періодів роботи.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.07.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 15.07.2019 р. № 3088/03.05-12 управління обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що пенсія була призначена, однак без врахування таких періодів роботи: з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. з підстави того, що при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства; з 19.02.1999 р. по 03.03.2002р. з підстави того, що при звільнені в печатці відсутній код ОКПО підприємства.
Дії відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи з 18.08.1992р. по 01.07.1993р. та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002р. позивач вважає протиправними та такими, що суперечать нормам матеріального права, що й змусило ОСОБА_1 звернутися до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія за віком з 23.07.2019 р., однак пенсійним органом не враховано до загального страхового стажу період роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. з підстави того, що при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства; з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. з підстави того, що при звільнені в печатці відсутній код ОКПО підприємства
Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм дає суду підстави зробити висновок, що надання особою до Пенсійного органу документів та уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії за віком потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Водночас, суд зауважує, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 містить всі необхідні записи, які підтверджують факт роботи останнього з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. на посаді головного бухгалтера в ТОВ «Агробізнес» (запис в трудовій книжці №9, №10) та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. на посаді заступника директора в МПП фірмі «Асканія» (запис в трудовій книжці №23, №23а)
Доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що в записі №9 трудової книжки при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства (період з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р.), а також в записі № 23а при звільненні в печатці відсутній код ОКПО підприємства (період з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р.) суд не приймає до уваги, оскільки, на думку суду, наявність певних недоліків щодо заповнення трудової книжки або не чіткого зображення записів не є підставою вважати, що вказаний спірний період роботи не підтверджує факту перебування особи на відповідній посаді, до того ж, обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, а не на працівника.
Отже, наведені обставини свідчать про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно не врахувало ОСОБА_1 періоди з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. до загального страхового стажу, чим порушило право позивача на отримання належного йому пенсійного забезпечення.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, не врахувавши до загального стажу позивачу період роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. пенсійний орган діяв не на підставі, не в межах повноважень і не у спосіб, що передбачені законодавством України.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 768,40 грн.
Керуючись 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. в ТОВ «Агробізнес» та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. в МПП фірмі «Асканія», з дати призначення пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 18.08.1992 р. по 01.07.1993 р. в ТОВ «Агробізнес» та з 19.02.1999 р. по 03.03.2002 р. в МПП фірмі «Асканія», зробити перерахунок розміру та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме з 23.07.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник