Справа № 360/4446/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року справа №360/4446/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Міронової Г.М., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/4446/19 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області (далі - Управління), у якому просила суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення розрахунку та невиплати допомоги одинокій матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року;

-зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомоги одинокій матері на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року до 30 червня 2016 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 виховує самостійно двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відомості про батьків дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Вперше ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям було призначено УПСЗН Ленінської районної у м. Луганську ради за місцем проживання у м. Луганську з січня 2006 року на ОСОБА_2 (2005 року народження) та з березня 2014 року на ОСОБА_3 (2014 року народження). Допомогу на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 за місцем проживання у м. Луганську востаннє було виплачено по липень 2014 року в загальному розмірі на двох дітей 695,40 грн. (385,80 грн. на ОСОБА_2 , 309,60 грн. на ОСОБА_3 ). 19.04.2019 позивач звернулась до Управління із заявою щодо причин невиплати допомоги одинокій матері. Листом від 13.05.2019 № 1984/05 відповідач повідомив, що відповідно до Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII) зі змінами з 01.01.2016 допомога на дитину одинокій матері та державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається з урахуванням доходу на 6 місяців. ОСОБА_1 звернулася до управління 20.07.2016 для призначення вищевказаних допомог. Дані допомоги призначені з 01.07.2016 по 31.12.2016 та виплачені в повному обсязі. Для продовження виплати допомоги необхідно звернутися з заявою та декларацією до Управління.

Також відповідно до листа від 19.08.2019 № 3463/05 підтверджуючу документацію з УСЗН м. Луганськ (особову справу та атестат) отримати відповідач не має можливості, відомості щодо призначення виплат соціальних допомог ОСОБА_1 станом на липень 2014 року відсутні. Заборгованість з 01.08.2014 по 30.06.2016 по виплаті допомоги на дітей одинокій матері ОСОБА_1 не отримувала.

Позивач вважала, що підстави для припинення чи призупинення виплати такої допомоги, передбачені статтею 18-4 Закону № 2811-ХІІ та пунктом 36 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок № 1751), відсутні, рішення про припинення чи призупинення виплати допомоги одинокій матері на дітей ОСОБА_1 не отримувала, що стало підставою для звернення представника позивача до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року позовні вимоги задоволені.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо нездійснення розрахунку та виплати допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року.

Зобов`язано відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачу як особі, яка має статус одинокої матері, щомісячної соціальної допомоги в розмірі, передбаченому статтею 18-3 Закону № 2811-ХІІ, на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року до 30 червня 2016 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, позивач втратила статус внутрішньо переміщеної особи 23.08.2019 у зв`язку з тим, що в заяві зазначила як фактичне місце мешкання її та її неповнолітніх дітей адресу, за якою, як виявилось, не зареєстровано внутрішньо переміщених осіб, що, на переконання апелянта, впливає на виплату всіх соціальних допомог. Також апелянт наголосив, що ОСОБА_1 ніяких заходів для переоформлення соціальної допомоги не вживала, не цікавилась вказаною допомогою з моменту припинення виплати через сплив 6-місячного строку, тому у дії Управління щодо відмови у виплаті допомоги при народженні відсутні будь-які не є протиправними.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорта громадянина України, картки платника податків, матеріалами особової справи (а.с.23-24, 50-68).

Позивач має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с.26,28). Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.27, 29).

11.07.2016 Управлінням було видано ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій також зазначено відомості про переміщених малолітніх, неповнолітніх осіб, які прибули разом з внутрішньо переміщеною особою: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с. 25 ).

20.07.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, та допомоги малозабезпеченим сім`ям (а.с.50-52).

Рішенням відповідача від 12.12.2016 призначено допомогу одиноким матерям на період з 01.07.2016 по 31.12.2016 (а.с.67).

19.04.2019 позивач звернулася до відповідача з заявою про роз`яснення причин припинення виплати допомог (а.с.30).

Листом від 13.05.2019 № 1984/05 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що для продовження виплати допомог їй необхідно звернутися з заявою та декларацією до УСЗН Попаснянської РДА Луганської області (а.с.31).

Відповіді подібного змісту також надавалися відповідачем листами від 08.07.2019 № 2835/05 та від 19.08.2019 № 3463/05 на адвокатські запити представника позивача (а.с.32-34).

Також 04.09.2019 Міністерство соціальної політики України на адвокатський запит представника позивача надало відповідь № 1324/0/111-19/203, згідно з якою за повідомленням Державного підприємства «Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» ОСОБА_1 вперше було призначено допомогу на дітей одиноким матерям Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську ради за місцем проживання у м. Луганську з січня 2006 року на ОСОБА_2 (2005р.н.) та з березня 2014 року на ОСОБА_3 (2014р.н.). Допомогу на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 за місцем проживання у м. Луганську востаннє було виплачено по липень 2014 року в загальному розмірі на двох дітей 695,40 грн (385,80 грн. на ОСОБА_2 , 309,60 грн. на ОСОБА_3 ) (а.с.35).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спірним питанням у даній справі є наявність чи відсутність права позивача на отримання заборгованості з допомоги одиноким матерям за період з 01.08.2014 по 30.06.2016 на двох дітей - ОСОБА_2 , 2005 року народження, та ОСОБА_3 , 2014 року народження.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлює Закон № 2811-ХІІ.

Частиною першою статті 1 Закону № 2811-ХІІ визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 1 Закону № 2811-ХІІ).

Так, Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Допомога на дітей одиноким матерям відноситься до видів державної допомоги сім`ям з дітьми (пункт 5 частини першої статті 3 Закону № 2811-ХІІ).

Відповідно до статті 6 Закону № 2811-ХІІ документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров`я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення.

Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» (частина друга статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ).

Згідно з частиною четвертою статті 18-1 Закону № 2811-ХІІ жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Абзацами першим та другим пункту 36 Порядку № 1751 визначено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.

Допомога виплачується протягом шести календарних місяців.

Колегія суддів звертає увагу, що абзац другий пункту 36 в редакції Постанови КМ N 890 (890-2016-п ) від 30.11.2016.

Проте, в спірний період редакція цього абзацу була наступною: «Виплата допомоги в розмірі, що перевищує мінімальний, здійснюється протягом шести календарних місяців. Якщо особа, якій призначена допомога, після закінчення зазначеного строку не підтвердила право на призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, допомога виплачується у мінімальному розмірі.».

Таким чином, саме така редакція абзацу другого пункту 36 Порядку № 1751 підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відтак, посилання відповідача на те, що допомога виплачується протягом шести календарних місяців, не заслуговують на увагу.

Статтею 18-2 Закону № 2811-ХІІ визначено умови призначення допомоги на дітей одиноким матерям, а саме - допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.

Пунктом 54 Порядку № 1751 визначено, що у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім`ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.

Судами встановлено, що вперше ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям було призначено Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську ради за місцем проживання у м. Луганську на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з січня 2006 року, на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з березня 2014 року. Востаннє допомогу було виплачено по липень 2014 року в загальному розмірі на двох дітей 695,40 грн. (385,80 грн. на ОСОБА_2 , 309,60 грн. на ОСОБА_3 ) (а.с.35).

Виходячи зі змісту розділу V-А Закону № 2811-ХІІ та пункту 36 Порядку № 1751, та враховуючи, що УПСЗН Ленінської районної у м. Луганську ради ОСОБА_1 допомогу на дітей одиноким матерям було призначено на ОСОБА_2 , 2005 року народження, та на ОСОБА_3 , 2014 року народження, з січня 2006 року та з березня 2014 року відповідно, тому виплату допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 на дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , держава гарантувала до досягнення дітьми 18-річного віку.

Статтею 18-4 Закону № 2811-ХІІ встановлено умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі:

позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду;

скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним;

реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку;

надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом;

смерті дитини;

смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) призупиняється у разі:

тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

тимчасового працевлаштування дитини.

У разі припинення дії обставин, передбачених частиною другою цієї статті, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.

Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється на підставі відомостей про обставини, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, з місяця, що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що допомога одиноким матерям на дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначена органом соціального захисту за попереднім місцем обліку - Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Луганську ради. З серпня 2014 року позивач зазначену допомогу не отримувала, що не спростовано відповідачем.

Окреме рішення про припинення чи призупинення виплати допомоги на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особовій справі позивача відсутнє, відповідачем не надано, що правильно було визначено місцевим судом як відсутність такого рішення.

Наявності жодної з підстав для припинення чи призупинення виплати такої допомоги, передбачених статтею 18-4 Закону № 2811-ХІІ та пунктом 36 Порядку № 1751 апелянтом не наведено, що свідчить про безпідставність припинення виплати такої допомоги органом соціального захисту за попереднім місцем обліку.

Посилання відповідача на втрату позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи з 23.08.2019 судом до уваги не береться, оскільки статтею 18-4 Закону № 2811-ХІІ та пунктом 36 Порядку № 1751 не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям, як скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 55 Порядку № 1751 допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий з моменту призначення час, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку. Призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім`ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Матеріалами справи підтверджується, що виплата допомоги припинена з серпня 2014 року у зв`язку з початком антитерористичної операції, припинення виплати відбулося з вини УПСЗН Ленінської районної у м. Луганську ради, оскільки такої підстави для припинення виплат не визначено Законом № 2281-ХІІ та Порядком № 1751, і заборгованість за період з серпня 2014 року по червень 2016 року має бути виплачена органом соціального захисту населення, на обліку в якому знаходиться позивач та її діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на теперішній час.

У відповідності до вимог статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства». Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (CASEOFSUKHANOVANDILCHENKOv. UKRAINE) заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (FormerKingofGreeceandOthersv. Greece) заява № 25701/94, п.п.79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на одержання належних їй сум.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що відповідачем не наведено заперечень можливості визначення належних позивачу сум допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з місцевим судом, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення розрахунку та виплати допомоги на дітей одиноким матерям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року, та зобов`язання Управління вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачу як особі, яка має статус одинокої матері, щомісячної соціальної допомоги в розмірі, передбаченому статтею 18-3 Закону № 2811-ХІІ, на дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01 серпня 2014 року до 30 червня 2016 року.

Такий спосіб захисту є ефективним в межах спірних правовідносин та, в свою чергу, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.02.2019 у справі № 199/2661/16-а.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 360/4446/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 03 березня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А .А. Блохін

Г. М. Міронова