Справа № 460/3760/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3760/19 пров. № А/857/2211/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного виконавця Говорова Павла Володимировича на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 460/3760/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Говорова Павла Володимировича про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60561769 від 11 листопада 2019 року винесену приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем.

У обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає те, що 11 листопада 2019 року приватний виконавець Говоров Павло Володимирович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60561769 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» коштів в сумі 4984,55 грн.

Позивачка вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості визначених частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою приватний виконавець приймає виконавчі документи, зокрема, за місцем проживання боржника та додає, що зареєстрованим місцем проживання боржника є: АДРЕСА_1 . Натомість, територією діяльності приватного виконавця Говорова Павла Володимировича є Київська область.

Позивачка зробила висновок про те, що відповідач протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивачки заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. На думку позивачки, належним способом захисту порушеного права є скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 11 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60561769.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції при вирішенні справи та прийнятті оскарженого рішення порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини справи.

Відповідач додатково звертає увагу на те, що позивачка просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження не вказавши, яке індивідуально визначене право позивачки порушено цим рішенням. Крім того, відповідач зазначив, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач, відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», вказав додаткові відомості, що ідентифікують боржника, а саме адресу перебування боржника: АДРЕСА_2 . Відповідач також зазначив, що позивачка особисто отримує кореспонденцію за двома адресами.

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що приватний виконавець, згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження», до відкриття провадження позбавлений вчиняти виконавчі дії, в тому числі встановлювати дійсну адресу знаходження чи перебування боржника, ніж та, яка зазначена у виконавчому документі.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Апеляційний суд встановив те, що 16.09.2019 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області виніс виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під номером 4619, про стягнення з ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Кільцева Дорога, будинок 18, літера А, , якому товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», , відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 28/12/18 від 28 грудня 2018 року, якому в свою чергу ПАТ «ОТП Банк», код ЄДРПОУ 2168516, на підставі договору факторингу № 24/03/17/3 від 24 березня 2017 року, відступило право вимоги за Кредитною лінією, відкритою 9 листопада 2015 року на підставі Договору про надання споживчого кредиту № , укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , коштів в сумі 4984,55 грн.

11 листопада 2019 року приватний виконавець Говоров Павло Володимирович отримав заяву стягувача, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса, у якій адресу проживання боржника вказав: вулиця Лугова, 2/13, село Тарасівка, Києво-Святошинський район, Київська область.

11 листопада 2019 року приватний виконавець Говоров Павло Володимирович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60561769 щодо виконання виконавчого документа: виконавчий напис № 4619 від 16 вересня 2019 року; документ видав: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович; про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», , якому товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», , відступило право вимоги на підставі Договору факторингу № 28/12/18 від 28 грудня 2018 року, якому в свою чергу ПАТ «ОТП Банк», код ЄДРПОУ 2168516, на підставі договору факторингу № 24/03/17/3 від 24 березня 2017 року, відступило право вимоги за Кредитною лінією, відкритою 9 листопада 2015 року на підставі Договору про надання споживчого кредиту № , укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , коштів в сумі 4984,55 грн; боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ); стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місто Київ, Святошинський район, вулиця Кільцева Дорога, будинок 18 літера «А»).

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, з порушенням правил, які визначають територіальну підвідомчість приватного виконавця щодо виконання виконавчого документа, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановленні Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1404 визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У частині 3 статті 26 Закону № 1404 зазначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1404 передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, в відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VII (далі Закон № 1403) приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до Інформаційної довідки від 18 грудня 2019 року № 1218, сформованої на запит суду першої інстанції, виконавчим округом приватного виконавця Говорова ОСОБА_2 є Київська область.

Натомість у виконавчому написі нотаріуса від 16.09.2019 року № 4619 вказано лише одну адресу зареєстрованого місця проживання боржника: АДРЕСА_3 .

Водночас, апеляційний суд вважає, що відомості, які містяться у заяві стягувача про примусове виконання виконавчого документа мають довідковий характер і не можуть заміняти відомості, які є у виконавчому документі, який має юридичне значення.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд констатує те, що виконання виконавчого напису нотаріуса від 16.09.2019 року № 4619 належить до підвідомчості приватних виконавців, виконавчим округом яких є Рівненська область, а отже приватний виконавець Говоров Павло Володимирович порушив правила підвідомчості щодо виконання виконавчого документа, визначені Законом № 1404 та Законом № 1403.

Водночас, пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Апеляційний суд вважає, що приватний виконавець безпідставно не взяв до уваги зареєстроване місце проживання позивачки (боржника), зазначене у виконавчому документі, та з порушенням підвідомчості відкрив виконавче провадження, не повернувши, відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404, виконавчий документ стягувачу.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Говорова Павла Володимировича залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року в справі № 460/3760/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
С. М. Шевчук