Справа № 420/3206/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3206/19
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта - Павельченка І.В.

за участю представника відповідача - Неруш А.Ю.

за участю представника третьої особи - Мельнікової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЕКО-НІК», на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року по справі за позовом Приватного підприємства «ЕКО-НІК», до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство ПП «ЕКО-НІК», ( далі - позивач) звернувся з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради ( далі - відповідач), в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.12.2018р. №458 "Про проведення відкритого архітектурного конкурсу на визначення кращої проектної пропозиції з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі" у частині включення земельних ділянок площею 0,4755 га та площею 0,0408 га, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, ріг Військового спуску бульвару та використовуються ПП «ЕКО-НІК», на підставі договору оренди від 22.11.2005р., до складу території, визначення кращої проектної пропозиції з благоустрою якої є предметом вказаного архітектурного конкурсу.

В обгрунтування позову зазначив, що оскаржуване рішення порушує його права та законні інтереси, оскільки відповідно до договору орендної земельної ділянки між Одеською міською радою та ПП «ЕКО-НІК», позивач орендує землі, які відносяться до земельних ділянок, щодо благоустрою яких призначено конкурс, та які знаходяться у місті Одесі, Приморському районі по вул. Приморській на розі Військового спуску, цільове призначення яких для проектування, будівництва та експлуатації бізнес-центру, а тому на думку позивача, віднесення зазначеним рішенням земельних ділянок до проекту щодо благоустрою зеленої зони схилів бульвару, визначає їх використання як паркової зони із вільним доступом, що виключає можливість використання вказаних ділянок за цільовим призначенням, що в свою чергу унеможливлює здійснення ним законної діяльності, направленої на отримання прибутку. Також позивач зазначає, що жодної згоди на планування, благоустрій земельних ділянок, що знаходяться в користуванні, на їх забудову (реконструкцію), позивачем не надавалося, тобто рішення від 25.10.2018 року №458 прийнято без урахування приватних інтересів позивача, як власника речового права на зазначене нерухоме майно, без надання його згоди на зміну виду користування та без урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року - в задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Приватне підприємство «ЕКО-НІК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність рішення суду обставинам справи та практиці ЄСПЛ у частині захисту права на мирне володіння майном. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, зазначив, що відповідачем проігнорована наявність договору оренди земельної ділянки, яку було включено до проекту із благоустрою бульвару та не враховано, що частина земельної ділянки, що включена до проекту перебуває в довгостроковій оренді і право користування нею збережене за ПП «ЕКО-НІК». За наявності чинного Договору оренди, позивач переконаний, що його наміри та законне сподівання щодо розміщення бізнес-центру на земельних ділянках відповідають їх функціональному призначенню та не суперечать містобудівній документації. ПП «ЕКО-НІК», вважає що віднесення оскаржуваним рішенням відповідача спірних земельних ділянок до проекту щодо благоустрою зеленої зони схилів бульвару, визначає їх використання як паркової зони із вільним доступом, що виключає можливість використання вказаних ділянок за цільовим призначенням і відповідно до розробленого містобудівного обґрунтування, що порушує права позивача. Речове право позивача щодо орендованих земельних ділянок становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд у даній справі невірно оцінив відповідність вказаного втручання вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, дійшов невірного висновку щодо відсутності наявності втручання у право мирно володіти майном, не надав оцінки підставам виправданості втручання із урахування презумпції правомірності набуття речового права. Позивач також зазначив про порушення судом першої норм матеріального права, які регламентують порядок проведення відповідних конкурсів, визначають наслідки проведення таких конкурсів, а також норми матеріального права, які захищають права орендарів земельних ділянок, а саме: фактично проведення архітектурного конкурсу на кращу проектну пропозицію з благоустрою та визначення переможців із відповідним проектом, який передбачає внесення змін до існуючого архітектурного планування міста, є передумовою та фундаментальною підставою для проведення відповідних ремонтних та будівельних робіт з реконструкції/благоустрою, що в свою чергу, обов`язково призведе до істотного негативного впливу на права та законні інтереси ПП «ЕКО-НІК», адже проектна документація, яка була підготовлена учасниками, під час проведення конкурсу розроблена без урахування того факту, що земельні ділянки, що розташовані у м. Одесі на вулиці Приморській, ріг Військового узвозу, перебувають у довгостроковій оренді. Земельну ділянку, площею 0,4755 га та земельну ділянку площею 0,0408 га, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, ріг Військового спуску, рішенням виконкому Одеської міської ради, фактично, віднесено до земель, що відносяться до території зеленої зони бульвару Жванецького, без дотримання з боку виконавчого комітету Одеської міської ради встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" вимог щодо порядку розроблення плану зонування, зокрема, без урахування приватних інтересів позивача, як власника речового права на зазначене нерухоме майно, без надання його згоди на зміну виду користування та без урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

У відзиві на апеляційну скаргу, Виконавчий комітет Одеської міської ради, заперечуючи проти доводів апелянта, зазначив, що зі змісту наведеного рішення, останнє фактично є юридичним вираженням волевиявлення Виконавчого комітету Одеської міської ради на здійснення благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького шляхом проведення архітектурного конкурсу з метою виявлення кращих проектних рішень. Реалізація даного рішення полягає виключно у проведенні архітектурного конкурсу та визначенні його переможців. На сьогодні оскаржуване рішення виконавчого комітету є реалізованим - архітектурний конкурс завершено. До участі у конкурсі було подано 29 проектних пропозицій. Журі конкурсу визначило переможців. Відповідно до п. 31 умов та програми конкурсу переможець конкурсу може бути запрошений для подальшого розроблення проектно-кошторисної документації з благоустрою території. Таким чином, конкурсні проектні пропозиції мають лише рекомендаційний характер. Натомість, подальше розроблення та погодження проектно-кошторисної документації з благоустрою та проведення відповідних ремонтних та будівельних робіт не є предметом регулювання оскаржуваного рішення виконавчого комітету та реалізовуватиметься в рамках інших правовідносин з прийняттям відповідних рішень. Виходячи з наведеного, само по собі рішення про проведення архітектурного конкурсу апріорі не може порушувати права ПП «ЕКО-НЇК» як користувача земельних ділянок, які входять до території благоустрою, оскільки стосується лише проведення архітектурного конкурсу, учасником якого позивач не був. Благоустрій території здійснюється органами місцевого самоврядування на всій території міста, у зв`язку з чим перебування в межах території благоустрою земельних ділянок, що знаходяться в користуванні ПП «ЕКО-НІК», жодним чином не спростовує потребу у їх благоустрої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2005 року між Одеською міською радою та ПП "ЕКО-НІК" укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5163 кв.м., вільної від забудови, що знаходиться у місті Одесі в Приморському районі по вул. Приморській на розі Військового спуску, який зареєстровано в Одеському міському управлінні ОРФ ДП ЦДЗК від 16.03.2006 року за №65. Договір укладено терміном на 49 років для проектування, будівництва та експлуатації бізнес-центру (а.с. 20-26).

18.07.2014 року між ПП "ЕКО-НІК" та Одеською міською радою укладено договір про внесення змін №1 до договору оренди землі від 22.11.2005 року, відповідно до умов якого земельну ділянку площею 5 163 м-2 розділено на дві ділянки площею 0,4755 га та площею 0,0408 га (а.с. 30-32).

Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, з метою пошуку кращих проектних рішень з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі, Виконавчим комітетом Одеської міської ради 25.10.2018 року прийнято рішення №458 "Про проведення відкритого архітектурного конкурсу на визначення кращої проектної пропозиції з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі" (далі - рішення №458), яким вирішено провести відкритий архітектурний конкурс на кращу проектну пропозицію з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі, а також доручено управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради виступити замовником такого архітектурного конкурсу (а.с. 14-16).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) у розумінні ст. 19 КАС України та, відповідно, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 140 Конституції України, що кореспондується з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднані сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні," місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 1 ст. 11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Частиною 6 ст. 159 Закону передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Так, відповідно до пп. 7 п. "а" ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з організації благоустрою населених пунктів.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 10 вказаного Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Законом України "Про архітектурну діяльність" передбачено проведення архітектурних конкурсів для виявлення кращих проектних пропозицій щодо об`єктів архітектури, до яких відносяться об`єкти благоустрою.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" об`єкти архітектурної діяльності (об`єкти архітектури) - будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об`єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про архітектурну діяльність" архітектурні та містобудівні конкурси (місцеві, регіональні, всеукраїнські, міжнародні) проводяться для виявлення кращих архітектурно-планувальних, інженерно-технічних та економічних проектних пропозицій щодо об`єктів містобудування та архітектури і визначення виконавців проектної документації.

У відповідності до ч. 4 ст. 6 вказаного Закону необхідність проведення таких конкурсів визначається згідно з вимогами містобудівного законодавства та за рішеннями центральних і місцевих органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих рад, а також за ініціативою замовників та об`єднань професійних архітекторів.

Таким чином, архітектурні та містобудівні конкурси проводяться для виявлення кращих архітектурно-планувальних, інженерно-технічних та економічних проектних пропозицій щодо будинків і споруд житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплексів, об`єктів благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів. Рішення про проведення таких конкурсів приймають, в тому числі, виконавчі органи місцевих рад.

Порядок проведення архітектурних та містобудівних конкурсів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.1999 року № 2137 (далі по тексту - Порядок №2137).

Так, п. 1 Порядку №2137 встановлено, що архітектурні та містобудівні конкурси проводяться для виявлення кращих архітектурно-планувальних, інженерно-технічних та економічних проектних пропозицій, ідей, концепцій щодо об`єктів архітектури та містобудування і визначення виконавців проектно-кошторисної та містобудівної документації. Архітектурні та містобудівні конкурси можуть проводитися також з метою виявлення оптимальних шляхів розв`язання науково-технічних проблем удосконалення будівництва і будівельного виробництва, вирішення окремих складних інженерно-технічних питань.

У відповідності до п. 3 Порядку №2137 архітектурні конкурси проводяться для визначення кращих проектних пропозицій щодо об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації будинків і споруд, забудови окремих земельних ділянок, архітектурних ансамблів площ, вулиць, кварталів, об`єктів благоустрою, ландшафтних та садово-паркових об`єктів, об`єктів монументального і монументально-декоративного мистецтва.

В контексті спірних правовідносин суд доречно зазначив, що архітектурний конкурс, призначений спірним рішенням, має на меті визначити кращі проектні рішення з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в місті Одесі. Дана мета цілком відповідає критеріям, викладеним в Порядку №2137.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №458 від 25.10.2018 "Про проведення відкритого архітектурного конкурсу на визначення кращої проектної пропозиції з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі" прийнято на підставі вказаних вище норм та ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як стверджує позивач, його права та інтереси порушенні в зв`язку з тим, що його земельні ділянки які розділено відповідно до договору від 18.07.2014 року про внесення змін №1 до договору оренди землі від 22.11.2005 року включено до проекту благоустрою зеленої зони схилів бульвару, що визначає їх використання як паркової зони із вільним доступом, що в свою чергу виключає можливість використання вказаних ділянок за цільовим призначенням відповідно до наведених договорів, а саме - для проектування, будівництва та експлуатації бізнес-центру.

Так, поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного права і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до викладеного, при визначенні законного інтересу юридичних осіб як об`єкту судового захисту в адміністративному судочинстві (ч. 1 ст. 2 КАС України) слід керуватися поняттям, наданим Конституційним Судом України у рішенні від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004. При цьому з огляду на вимоги ст.ст. 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, якому властиві такі ознаки: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним - благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним) - тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві може бути порушений суб`єктом владних повноважень законний інтерес.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі №522/3665/17.

Відповідно до ст. 19 КАС України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Обов`язковою ознакою рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки (права чи обов`язки) для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий (обтяжуючий) характер.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно - правових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб`єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) у розумінні ст. 19 КАС України та, відповідно, не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, дії органу місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення не порушують права та/або охоронювані законом інтереси особи в публічно - правових правовідносинах, оскільки не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення її прав та не породжують для неї будь-яких обов`язків.

У свою чергу, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Крім того, судом встановлено, що оскаржуване рішення, вичерпало свою дію, оскільки на день розгляду справи, рішення від 25.10.2018 року №458 є реалізованим та архітектурний конкурс завершений. Журі конкурсу визначило переможців, що підтверджується протоколом рішення журі відкритого архітектурного конкурсу на кращу проектну пропозицію з благоустрою зеленої зони схилів у районі бульвару Михайла Жванецького від Одеського художнього музею до Військового узвозу в м. Одесі від 06.04.2019 року (а.с. 120-124).

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний апеляційних суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЕКО-НІК» - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року по справі за позовом Приватного підприємства «ЕКО-НІК» до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 березня 2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.