Справа № 640/19275/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Аліменка В.О., суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано дії Головного управління ДФС у Київській області щодо опису майна у податкову заставу протиправними, а саме у прийнятті рішення від 19.10.2018 №224 про опис майна у податкову заставу та зобов`язано Головне управління ДФС у Київській області виключити з акту опису майна від 19.10.2018 №120 зазначений в акті опису майна транспортний засіб.

Згодом позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) здійснені витрати щодо сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області ().

Не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду в частині незадоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення та прийняти нову, якою задовольнити його заяву у повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Головного управління ДФС у Київській області () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 300 (двадцять вісім тисяч триста) грн.

28 серпня 2019 року до суду першої інстанції надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення, в якій заявник просив ухвалити додаткове судове рішення по справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судові витрати у розмірі 528,61грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову;15,29грн. банківської комісії за сплату судового збору за подання заяву про забезпечення позову;

1762,00грн. за подання апеляційної скарги; 27,62грн. банківської комісії за подання апеляційної скарги, оскільки при задоволенні позову питання щодо розподілу зазначених судових витрат вирішено не було.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити додаткове рішення по справі про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь судових витрат. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що відмова в ухваленні додаткового судового рішення за заявою позивача суперечить процесуальному законодавству.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку письмового провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З моменту призначення справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження до початку розгляду справи по суті жодних заяв щодо переходу розгляду справи у відкрите судове засідання до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для повернення судового збору за подання заяви про забезпечення позову відсутні, оскільки в її задоволенні було відмовлено, а сплата судового збору за аподання апеляційної скарги була здійснена на розрахункові рахунки Шостого апеляційного адміністративного суду.

Також суд першої інстанції зазначив, що банківська комісія не є судовими витраттами у розумінні статті 132 КАС України.

Колегія суддів, частково погождується з такими висновками першої інстанції.

Щодо повернення 528,61грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 23.11.2018, залишену без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019, відмовлено позивачеві у задоволенні заяви про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії .

Отже, підстави для повернення сплаченого збору за подання заяви про забезпечення позову, відсутні.

Відповідно до статті 132 КАС України банківська комісія зі сплати судового збору не є судовими витратами, отже, повернення не підлягає.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, не вирішення судом питання про судові витрати є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п.15 ч.1 ст. 4 КАС України ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються вимоги апеляційної чи касаційної скарги.

Закінченням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що вирішення даного адміністративного спору по суті відбулось шляхом ухвалення судом першої інстанції рішення від 09 квітня 2019 року, яким позов задоволено повністю, а тому розподіл судових витрат, в тому числі щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, якою вирішувалось процесуальне питання, повинен бути здійснений саме Чернігівським окружним адміністративним судом за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №800/234/17, від 22 лютого 2019 року справа №826/14412/17, від 16 липня 2019 року у справі №821/449/18.

При цьому слід зазначити, що порядок розподілу понесених учасниками адміністративного процесу судових витрат урегульовано главою 8 розділу I Кодексу адміністративного судочинства України, загальний аналіз якої свідчить про те, що вирішення питання щодо розподілу вказаних витрат вирішується під час ухвалення судового рішення, яким закінчено розгляд справи, та у відповідних випадках - після його ухвалення в порядку ст.252 КАС України.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених норм права та висновків Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, підлягають розподілу судом в загальному порядку при ухваленні рішення по суті справи, та у випадку, коли такий розподіл не було здійснено під час ухвалення судового рішення, такий розподіл здійснюється на підставі відповідної заяви шляхом ухвалення додаткового судового рішення у відповідності до положень ст.252 КАС України.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового судового рішення, крім того, помилково ототожнив заяву позивача із заявою про повернення сплаченої суми судового збору, вирішення якої відбувається в іншому порядку, ніж ухвалення додаткового судового рішення, оскільки регулюється положеннями ст.142 КАС України та ст.7 Закону України "Про судовий збір".

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн, що підтверджується квитанцією №28381422-1 від 27.09.2019 року (а.с.101).

Витрати на сплату судового збору належать до судових витрат і з огляду на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, всі понесені ним витрати пов`язані з розглядом справи( в тому числі і витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги), підлягають розподілу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києвавід 12 липня 2019 року в розмірі 1921,00 грн підлягають розподілу шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

В той же час, колегія суддів зазначає, що зазначена в квитанції №28381422-1 від 27.09.2019 року сума комісії банку в розмірі 29,21 грн не належить до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, а тому не підлягає розподілу шляхом її стягнення на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції не наділений компетенцією направляти справу до суду першої інстанції для прийняття додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми документально підтверджених судових витрат за заявою позивача про ухвалення додаткового судового рішення.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання за наслідком розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 шляхом скасування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року та ухвалення постанови про стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року в розмірі 1921,00 грн

За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача колегія суддів вважає за необхідне присудити понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Голвоного управління ДФС у Київській області в частині сплаченого судового збору згідно з квитанцією №28381422-1.1 від 27.09.2019 року на суму 1921,00 грн (а.с.101).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням постанови про стягнення на користь позивача витрат на сплату судового збору.

Нормами ч.2 ст.328 КАС України не передбачено оскарження ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у касаційному порядку.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.), сплаченого згідно з квитанцією №28381422-1 від 27.09.2019 року за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ).

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова

Повний текст постанови складено 28 лютого 2020 року.