Справа № 200/12298/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/12298/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження (в порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції в Донецькій області (місце знаходження: пр. Нахімова, буд. 86, м. Маріуполь, Донецька області; ), другого відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (місце знаходження: місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 32, ) третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Генерала Батюка, буд. 8, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 17 жовтня 2019 року звернулась з позовною завою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, другого відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по зарахуванню вислуги років та скасування наказу № 149 о/с від 12.04.2019 року та наказу № 320 о/с від 06.08.2019 року в частині визначення вислуги років;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 у календарному обчисленні 16 років 02 місяці 25 днів, та у пільговому обчислені 25 років 03 місяців 13 днів;

- визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області в підготовці та направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, викладеному у листі від 27.08.2019 року № Г-396/12/02-2019;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року у розмірі 13 900, 00 грн.;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 року по 27.05.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок, в сумі 21 752 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні 07 копійок;

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік;

- зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок в сумі 25 917 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням національної поліції України в Донецькій області невірно розраховано вислугу років у пільговому обчислені при звільнені позивача зі служби в органах внутрішніх справ, який повинно було розраховано у пільговому обчислені за період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року, з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року та з 01.05.2018 року до 12.04.2019 року як один місяць служби за три місяці.

Також, позивач зазначає, що в період з 01 вересня 2001 року по 29 грудня 2006 року навчалась в Донецькому університеті економіки та права, однак даний період не було зараховано до вислуги років, а саме як один рік навчання за шість місяців служби.

Через неналежне зарахування вказаного стажу, відповідач не направив до Управління пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років.

Зазначає, що їй не була виплачена винагорода за участь в АТО за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року.

Крім того зазначає, що відповідач не виплатив середній заробіток за весь час розрахунку при звільненні. Так, ОСОБА_2 було звільнено 12.04.2019 року, в той час як розрахунок при звільненні був проведений 29.05.2019 року. Вказане вважає порушенням трудового законодавства, оскільки повний розрахунок повинен був бути проведений в день звільнення.

Також зазначила, що вона є особою, що має право на отримання відпустки як учасник бойових дій, яка передбачена ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016-2019 роки, але відповідачем відмовлено у наданні компенсації за такі відпустки.

За таких умов позивач звернулась за захистом своїх порушених прав до суду.

Представник першого відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказував, що вимоги є необґрунтованими з огляду на таке:

- щодо перерахунку вислуги років у пільговому обчисленні зазначає, що позивачу зараховано стаж роботи на пільгових умовах один місяць служби за три місяці за участь у бойових діях, час проходження служби, протягом якого особа драла участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій та Луганських області в період здійснення зазначених заходів із відрахуванням періодів знаходження на лікарняному та у відпустках;

- щодо підготовки на направлення відповідних документів до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії зазначає, що відповідно до п «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служи та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п. «б»-«д»,«ж» ст. 1-2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних дні і більше. Частиною 17 вказаного Закону зазначено, що при призначені пенсії на умовах цього закону додаткового зараховується час їхнього навчання у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Оскільки у позивача наявна вислуга 13 календарних років 08 місяців 25 днів служби в органах внутрішніх справ та поліції недостатньо для підготовки та направлення ГУНП в Донецькій області документів для призначення пенсії.

- щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені вказує, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду зі вказаною позовною вимогою, який встановлено ст. 233 Кодексу Законів про працю України;

- щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій зазначає, що грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена в разі наявності відповідного права на відпустку.

Вказує що законодавством не передбачена компенсація за невикористані дні додаткової відпуски, відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

На підставі викладеного просить суд в задоволені позовних вимог відмовити повністю, оскільки відповідача діяв виключно в рамках діючого законодавства.

Представник другого відповідача надав відзив, відповідно до якого відповідач заперечує щодо стягнення грошової компенсації за участь в АТО в період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року. Зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведені антитерористичних операцій, здійснюється на підставі наказів відповідних командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. На підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведені АТО. В період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі ОСОБА_3 у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

За таких умов вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27 листопада 2019 року.

27 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 11 грудня 2019 року.

Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління національної поліції в Донецькій області про заміну відповідача. Залучено в якості другого відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання першого відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області про участь у судовому засіданні 11 грудня 2019 року о 17-30 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено засідання на 16 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання першого відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області про участь у судовому засіданні 16 січня 2020 року о 10-00 год. в режимі відеоконференції.

16 січня 2020 року перенесено розгляд справи на 29 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання першого відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області про участь у судовому засіданні 23 січня 2020 року о 17-30 год. в режимі відеоконференції.

23 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 17 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання першого відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області про участь у судовому засіданні 17 лютого 2020 року о 17-30 год. в режимі відеоконференції.

17 лютого 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Донецькій області про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач 04 грудня 2020 року надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник Головного управління національної поліції в Донецькій області 28 січня 2020 року надав клопотання про розгляд судової справи за відсутності представника відповідача.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області 28 січня 2020 року надав клопотання про розгляд судової справи за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи до засідання не з`явився, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Надав пояснення на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження 17 лютого 2020 року.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_2 (паспорт № 004261259 а.с. 115) є громадянином України, в даних правовідносинах, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Перший відповідач, Головне управління національної поліції в Донецькій області (), є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Другий відповідач, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст.43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатний особисто здійснювати свої права та обов`язки.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-НО № 023635 ОСОБА_3 змінила ім`я, про що 12 листопада 2019 року складено відповідний запис № 15. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 (а.с. 110).

ОСОБА_3 є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 39).

ОСОБА_1 закінчила у 2006 році Приватний вищий національний заклад «Донецький університет економіки та права» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії НК НОМЕР_3 30661974 (а.с. 16) з 01 вересня 2001 (а.с. 17) по 29 грудня 2006 року (а.с.55).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 , ОСОБА_3 :

- 18.07.2005 року по 06.11.2015 року працювала на службі в органах внутрішніх справ;

- з 07.11.2015 року по 12.04.2019 року працювала на службі у Національній поліції України (а.с. 111).

Як вбачається з послужного списку ОСОБА_3 , їй присвоєно спеціальне звання

- рядовий міліції, відповідно до наказу Маріупольського училища ПППМ УМВС України в Донецькій області № 123 від 18.07.2005 року;

- лейтенант міліції, відповідно до наказу ГУ МВС Донецької області № 295 о/с від 29.09.2006 року;

- старший лейтенант міліції, відповідно до наказу ГУ МВС д/о № 4760 о/с від 30.12.2009 року. (а.с. 215-216)

12.04.2019 року капітана поліції ОСОБА_4 наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 149 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 12 квітня 2019 року. Вислуга років на 12 квітня 2019 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 13 років 08 місяців 25 днів, у пільговому обчислені 20 років 06 місяців 05 днів (а.с.18).

06.08.2019 року наказом № 320 о/с внесено зміни до Наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с у частині звільнення капітана поліції ОСОБА_3 . Вважати вислугу років на 12 квітня 2019 року у пільговому обчисленні 22 роки 00 місяців 09 днів.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 04.07.2019 року № 2776/12/01-2019 року, ОСОБА_3 в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року була зарахована до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с. 27).

Відповідно до довідки про участь особи у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях від 31.07.2019 року № 5013/05/1-2019 року, капітан поліції Голубова О.С. в період з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року брала участь у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області (а.с. 28).

В матеріалах справи наявна довідка про грошове забезпечення ОСОБА_3 за період проходження служби у Маріїнському РВ ГУМВС в Донецькій області від 05.07.2019 року № 7599, відповідно до якої з 01.06.2014 року по 31.12.2014 року позивач отримувала грошове забезпечення в червні та липні 2014 року в розмірі по 2 592,00 грн.; з серпня 2014 року по листопад 2014 року в розмірі по 2 970,00 грн., та в грудні 2014 року в розмірі 3 496, 50 грн.

Згідно з довідкою від 05.07.2019 року № 7599 про виплату винагороди за участь в антитерористичній операції ОСОБА_3 за період проходження служби в Марїнському РВ ГУМВС в Донецькій області за період з 01.12.2014 року по 06.11.2015 року виплачено:

- Березень 2015 року 3883, 59 грн., в т.ч. за грудень 2014 року, січень 2015 року;

- Травень 2015 року 5 853,64 в т.ч. за лютий 2015 року 2 357, 14 грн., березень 2015 року 3 496, 50 грн.;

- Червень 2015 року 6 000,00 грн., в т.ч. за квітень 2015 року 3 000,00 грн., травень 2015 року 3 000,00 грн.,

- Серпень 2015 року 3000,00 грн., за червень 2015 року 3 000,00 грн.,

- Вересень 2015 року 4 839,00 грн., в т.ч. за липень 2015 року 3938, 00 грн., за серпень 2015 року 901,00 грн.

23 липня 2019 року позивач надала заяву, у відповідь на яку листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 27.08.2019 року № Г-396/12/02-2019 повідомило, що законні підстави для зарахування до календарної вислуги років часу навчання в Донецькому університеті економіки та права відсутні, як і нарахування та виплата компенсацій за невикористані в 2016 -2019 роках додаткові відпустки учасникам бойових дій. Також вказано, що за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі позивача у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (а.с. 20-26).

Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» , зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зарахування строку участі в АТО до стажу роботи відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах. Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі.

Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року № 1294/26071.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по адміністративній справі № 348/347/17 (№К/9901/38547/18) від 05 червня 2018 року та у постанові Верховного суду від 30.07.2019 у справі №346/1454/17.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 безпосередньо брала участь в антитерористичній операції в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року та участь у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Суд не приймає доводи відповідача щодо не зарахування чергових відпусток та лікарняних до перерахунку, оскільки таке звуження прав позивача не ґрунтується на законі та не передбачено чинним законодавством.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Враховуючи вищевикладене, позивачу повинно бути зараховано до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року; з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року; з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Відповідно до ст. 102 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року N 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року N 2262-XII, зі змінами і доповненнями (далі - Закон N 2262-XII).

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється також постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей"

Згідно до статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.92 N 2262-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 N 393, до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Щодо зарахування до вислуги років осіб, які мають право на пенсію за Законом N 2262-XII, часу їхнього навчання відповідно до ст. 17 цього Закону, Верховний Суд України у постанові від 10 березня 2015 року (справа N 21-411а14) з цього приводу зазначив, що "у наведеному вище тексті норми права розділові знаки і сполучник "також" у сполученні з "а" вказують, що обставини, викладені після сполучника, мають таке саме значення, як і викладені до зазначеного сполучника. Тобто додатково до вислуги років при призначенні пенсії зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах і в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Виходячи з синтаксичної структури речення додатково до вказаної вислуги може бути зарахований час навчання в навчальних закладах, зазначених у ст. 17 вказаного вище Закону, якщо після їх закінчення присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач навчалася у Донецькому університеті економіки та права у період з 01 вересня 2001 року по 28 грудня 2005, що підтверджується дипломом НОМЕР_5 28312321, та у період з 29 грудня 2005 року по 29 грудня 2006 року, що підтверджується дипломом НОМЕР_6 .

В той же час ОСОБА_3 проходила службу в органах внутрішніх справ з 18.07.2005 по 06.11.2015, та їй присвоєно спеціально звання рядовий міліції, відповідно до наказу № 123 від 18.07.2005 та звання лейтенант міліції відповідно до наказу № 295о/с від 29.09.2006.

Враховуючи особливий статус осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ, сам по собі факт того, що позивач до вступу на службу в органи внутрішніх справ навчався у вищому навчальному закладі Донецькому національному університеті, не є достатньою підставою для зарахування цього періоду навчання до вислуги років (як календарної, так і пільгової).

Таким чином, суд дійшов висновку, що навчання позивача у цивільному вищому навчальному закладі та проходження служби в органах внутрішніх справ одночасно не може зараховуватися до пільгового стажу.

Крім того, судом встановлено, що позивачу у зв`язку з закінченням цього навчального закладу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання. Спеціальне звання позивач отримала лише після прийняття на службу в органи внутрішніх справ України (29.09.2006).

На підставі аналізу наведених вище норм права та враховуючи особливий статус осіб, які мають право на пенсію за Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», висновується, що до вислуги років цим особам додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Тобто визначальною умовою для застосування наведеного законодавчого припису є присвоєння особі офіцерського (спеціального) звання у зв`язку з закінченням відповідного навчального закладу.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАС України від 19.10.2016 року у справі К/800/12312/16, постанові Верховного Суду від 10.05.2019 у справі № 823/1330/16 та постанові Верховного Суду у справі №520/2068/19 від 22.11.2019.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зарахування часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі до вислуги років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, в межах до п`яти років не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Однак, оскільки суд не може підміняти орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку вислуги років громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача внести зміни до наказу в частині визначення вислуги років у календарному та у пільговому обчисленні в конкретному розмірі.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 у календарному обчисленні 16 років 02 місяці 25 днів, та у пільговому обчислені 25 років 03 місяців 13 днів не підлягає задоволенню в цій інтерпретації.

Належним захистом прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 , шляхом зарахування до її трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року; з 07.11.2015 року до 30.04.2018 року; з 01.05.2018 року до 30.11.2018 року, з 01.12.2018 року до 31.12.2018 року, з 31.12.2018 року до 31.01.2019 року, з 01.02.2019 року до 28.02.2019 року, з 01.03.2019 року до 31.03.2019 року та з 01.04.2019 року до 12.04.2019 року.

Щодо позовної вимоги визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції в Донецькій області в підготовці та направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, викладеному у листі від 27.08.2019 року № Г-396/12/02-2019 та зобов`язання підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб суд вважає такі вимоги заявленими передчасно, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Згідно з п. 2ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 ст. 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом із тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2016 року по 2019 рік.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком у подібній справі, що розглядалась Верховним Судом та наведено обґрунтовану правову позицію у рішенні від 16 травня 2019 року, прийнятого у зразковій справі № 620/4218/18, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року після перегляду Великою Палатою Верховного Суду. А саме, при детальному аналізі даної зразкової справи, суд дійшов до висновку про необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, оскільки спірні правовідносини є подібними та потребують однакового застосування для забезпечення реалізації законодавства щодо гарантій захисту учасників бойових дій.

За таких обставин, вказані позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, без зазначення суми, оскільки нарахування такої відпустки у конкретному розмірі є дискреційними повноваженнями відповідача.

Що позовної вимоги зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 року по 27.05.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року, що становить 462 (чотириста шістдесят дві) гривні 07 копійок, в сумі 21 752 (двадцять одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні 07 копійок, суд зазначає наступне.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію».

Приписами ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» врегульовано питання звільнення зі служби в поліції.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому суд зазначає, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, у зв`язку із чим, суд вважає, що до вказаних спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Кодексу законів про працю України.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Кодексу Законів про працю України (далі- КЗпП України) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Законодавством не передбачено обов`язок звільненого працівника надавати будь - які документи для проведення остаточного розрахунку та відшкодування всіх належних йому виплат за відпрацьований час.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як роз`яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, у разі встановлення при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, не спростовано відповідачами та вбачається з матеріалів справи, на день звільнення ОСОБА_1 належали до виплати суми, зокрема, компенсації щодо невикористані дні додаткової відпустки з 2016 року по 2019 рік. Такі виплати не проведені позивачу на день звільнення. На час розгляду справи заборгованість у зв`язку із звільненням не виплачена позивачу.

За таких обставин, вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково, без зазначення суми, оскільки нарахування компенсації у конкретному розмірі є дискреційними повноваженнями відповідача.

Щодо позовної вимоги зобов`язання Головне управління Національної поліції в Донецькій області виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року у розмірі 13 900, 00 грн. суд зазначає, що протягом розгляду справи виявлено, що належним відповідачем за цією вимогою є Головне управління МВС в Донецькій області, та зазначає наступне.

Статтею13 Закону України від 20 березня 2003 року №638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, чинної у спірний період) визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання наведеної постанови Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23 липня 2014 року, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 8 серпня 2014 р. за №939/25716 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

У п.2 цього наказу визначено, що винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

З 03.02.2015р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 р. №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» у п.1 якої встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Пунктом 3 постанови № 24 затверджений розмір винагороди особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у антитерористичній операції, який становить 100% місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 «Про особливості виплати винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2015 року за № 135/26580, затверджено Порядок виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок № 49).

У п. 4 розділу І Порядку № 49 визначено, що виплата винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) наказами вищих командирів (начальників, керівників).

За приписами п.3 розділу 2 Порядку №49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Відповідно до п.5 розділу ІІ Порядку №49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ (чинний у спірний період) передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", за приписами підпункту 2 пункту 5 якого, керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Суд зазначає, що з системного аналізу нормативних актів вбачається, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується тільки за час фактичної участі у відповідних заходах, які зазначені у п.1 додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 р. № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», у разі одночасного дотримання особами таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Суд вказує на відсутність законодавчо встановленого обов`язку у відповідача виплачувати позивачу премії безпосередньо у розмірі 100 % посадового окладу, оскільки індивідуальні розміри премії не обмежуються максимальними розмірами та встановлюються за рішенням керівника підрозділу в межах фонду преміювання.

Суд встановив, що позивачу не було виплачено вказану виплату оскільки відсутні підтверджуючі документи щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (а.с. 26).

Суд зазначає, що довідка Головного управління Національної поліції України в Донецькій області № 2776/12/01-2019 від 04.07.2019 року містить в собі відомості щодо перебування позивача в безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції в період з 11.07.2014 року по 06.11.2015 року.

Крім того, з урахуванням положень статті 9 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Суд вважає за доцільне визнати протиправними дії Головного управління МВС в Донецькій області щодо не нарахування на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року та зобов`язати виплатити вказану винагороду за період з 11.07.2014 року по 30.11.2014 року без зазначення суми, оскільки нарахування винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції у конкретному розмірі є дискреційними повноваженнями відповідача.

Вказаний спосіб захисту порушеного права позивача, з урахуванням матеріалів справи, є належним та допустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій відповідно до посвідчення серії МВ № 041214.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції в Донецькій області (місце знаходження: пр. Нахімова, буд. 86, м. Маріуполь, Донецька області; ), другого відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (місце знаходження: місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 32, ) третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Генерала Батюка, буд. 8, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області по зарахуванню вислуги років та скасувати наказ № 149 о/с від 12.04.2019 року та наказ № 320 о/с від 06.08.2019 року в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області внести зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.04.2019 року № 149 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 , шляхом зарахування до її трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 11.07.2014 по 06.11.2015; з 07.11.2015 до 30.04.2018; з 01.05.2018 до 30.11.2018, з 01.12.2018 до 31.12.2018, з 31.12.2018 до 31.01.2019, з 01.02.2019 до 28.02.2019, з 01.03.2019 до 31.03.2019 та з 01.04.2019 до 12.04.2019.

Визнати протиправними дії Головного управління МВС в Донецькій області щодо не нарахування на користь ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014.

Зобов`язати Головного управління МВС в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції за період з 11.07.2014 по 30.11.2014.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення, тобто з 12.04.2019 по 27.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення із служби в поліції 12 квітня 2019 року.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 03 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова