Справа № 240/415/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/415/20

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 листопада 2019 року №Ф-165191-50, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області .

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 грудня 2019 року, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області .

В обґрунтування позову зазначив, що з 21.03.2019 був працівником адвокатського об"єднання та лише у серпні 2019 став самозайнятою особою. Тому, роботодавцем за нього сплачувалися страхові внески, в тому числі, і за липень 2019. Крім того, починаючи з серпня 2019 він, як самозайнята особа, також сплачував щомісяця страхові внески. Отже, зазначає, що у відповідача були відсутні підстави застосовувати штрафні санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків та приймати вимогу про сплату боргу.

Ухвалою від 27.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 25.02.2020.

18.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що , згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості позивача станом на 31.10.2019 становить 918,06 грн. На підставі цього, сформовано податкову вимогу. Сума боргу, зазначена у вимозі погашена 15.11.2019. Таким чином, вимога про сплату боргу вважається відкликаною, тому предмет оскарження відсутній. Так як недоїмка виникла станом на 21.10.2019 фактично погашена 15.11.2019, тому контролюючим органом застосовано штраф у розмірі 20% від своєчасно несплаченої суми, а також нарахована пеня. Отже, вважає позов безпідставний.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв"язку з неможливістю явки.

Оцінивши доводи клопотання, з огляду на строки розгляду справи та враховуючи, що неявки представника відповідача не перешкоджає судовому розгляду, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому у задоволенні клопотання відмовляє.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

20.03.2019 ОСОБА_1 , отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001049, видане Радою адвокатів Житомирської області.

При цьому, станом на дату отримання вказаного вище свідоцтва позивач перебував у трудових відносинах із Адвокатським об`єднанням "Вічинюк та Партнери".

Так, відповідно до трудового договору №5 від 21.03.2019, ОСОБА_1 був переведений на посаду адвоката в Адвокатське об"єднання "Вічинюк та Партнери" з 21.03.2019. (а.с.38-39)

Матеріали справи свідчать, що роботодавець, як страхувальник, сплачував за ОСОБА_1 відповідну суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою форми ОК-5 та випискою про трудовий стаж від 13.01.2020 .(а.с.15-16)

20.08.2019, звільнившись з 31.07.2019 із займаної посади адвоката в АО "Вічинюк та Партнери", позивач став на облік як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, та як платник єдиного соціального внеску та отримав довідку про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру (а.с.14, 18, 39-40).

15.11.2019 відповідачем було складено податкову вимогу №Ф-165191-50 про сплату боргу у сумі 918,06 грн. (а.с.11)

Рішенням відповідача від 19.12.2019 № на позивача накладено штраф у розмірі 183,61 грн. та нарахована пеня у розмірі 22,95 грн. на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування" за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування. (а.с.12)

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивачем було подано скаргу до ДПС України від 03.12.209. (а.с.20-21)

Рішенням про результати розгляду скарги від 08.01.2020 №650/6/99-00-08-06-01-06, ДПС України повідомила, що у зв`язку із тим, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості скаржника станом на 31.10.2019 становила 918,06 грн. та погашена, тому вимога вважається відкликаною. (а.с.22)

30.12.2016 позивачем було подано скаргу до ДПС на рішення від 19.12.2019 №, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 31.01.2020 №3907- 6/99-00-08-06-01-06 про залишення скарги без задоволення, а рішення без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної вимоги).

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування

У відповідності до ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з п.1 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 7 Закону №24642 база нарахування єдиного соціального внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, самозайняті особи. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Особа, яка провадить професійну діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає податковий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Спірними рішеннями позивачу нарахований борг та штрафні санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків як самозайнятої особи за липень-вересень 2019.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до трудового договору №5 від 21.03.2019, ОСОБА_1 був переведений на посаду адвоката в Адвокатське об"єднання "Вічинюк та Партнери" з 21.03.2019.

Одночасно, роботодавець сплачував починаючи з березня 2019 по липень 2019 включно за ОСОБА_1 відповідну суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується довідкою форми ОК-5 та випискою про трудовий стаж від 13.01.2020 .

Лише у серпні місяці 2019, після звільнення з адвокатського об"єднання, позивач став на облік як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, та як платник єдиного соціального внеску, який, починаючи з серпня 2019, сплачувався позивачем щомісяця.

Доказів отримання позивачем у період роботи за трудовим договором доходів від провадження професійної діяльності судом не встановлено та відповідачем не зазначено.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464 є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період з березня 2019 по липень 2019, нараховував та сплачував страхувальник, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем як самозайнятою особою, зокрема за липень 2019 року.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності обов`язку зі сплати єдиного внеску висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 р. (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постанові від 04.12.2019 р. (справа №440/2149/19), постанові від 23.01.2020 р. (справа №480/4656/18).

Більш того, матеріалами справи підтверджено, що позивач, як самозайнята особа, починаючи з серпня 2019 сплачував щомісяця єдиний соціальний внесок.

При цьому, посилання відповідача на те, що страхові внески повинні сплачуватися раз у квартал, суд оцінює критично, оскільки чинним законодавством не заборонено сплачувати страхові внески щомісячно, що позивачем і виконувалося.

Таким чином, відповідач не навів суду переконливих аргументів та доказів на їх підтвердження, які б обґрунтовували правомірність нарахування позивачу ЄСВ у сумі 918,06 грн. за липень 2019 року, а відтак і застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного внеску у розмірі 183,61 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 не можна розуміти як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, всі інші аргументи наведені відповідачем у відзиві на позов, не спростовують висновків суду, зроблених в ході судового розгляду справи

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень не доведено суду правомірність прийнятих рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувану вимогу та рішення відповідача не можна вважати правомірними, а тому, з урахуванням висновків Верховного Суду, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 листопада 2019 року №Ф-165191-50, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області та, як наслідок рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 грудня 2019 року, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області .

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 листопада 2019 року №Ф-165191-50, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ).

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 19 грудня 2019 року, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003, ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Юрка Тютюнника, 7, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 03 березня 2020 року