Справа № 520/13164/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 р. Справа № 520/13164/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області (вул. Гагаріна, буд. 22, м. Зміїв, Харківська область, 63404) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області № 151 від 14.08.2019 року „Про припинення обслуговування ОНГ" в частині припинення безоплатного обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

- зобов`язати Комунальну установу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області () поновити безоплатне обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 видане пенсійним фондом України. З 09.04.2013 року була прийнята на безоплатне обслуговування допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області. В серпні 2019 року була знята з соціального обслуговування. В подальшому позивачка декілька разів звертався із заявою до територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області та до Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, та департаменту соціального захисту населення ДСЗН Харківської обласної державної про взяття на обслуговування, але їй було відмовлено у прийнятті на безоплатне обслуговування у зв`язку з тим, що за результатами заповнення бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома набрала 115 балів, що відповідно до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності. Позивачка вважає дії відповідача такими, що грубо порушують чинне законодавство України, є протиправними.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

03.01.2020 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що цмови та порядок надання соціальних послуг структурними підрозділами територіального центру визначені Типовим положенням про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 29.12.2009 року №1417.

Згідно до п. 13 Переліку умов та порядку надання соціальних послуг відділенням соціальної допомоги вдома територіального центру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року №1417 на обслуговування у відділені мають право: одинокі особи, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з частковою втратою рухової активності (мають ІІІ, ІV, V групи рухової активності) та потребують сторонньої допомоги, надання соціальних послуг в домашніх умовах згідно з медичним висновком. В літку до відповідача почали надходити дані про те, що у позивачки змінились життєві обставини, які були підставою для надання соціальної послуги «догляд вдома» та позивачка має здатність до самообслуговування.

Працівники відповідача та сусіди були свідками того факту, що позивачка самостійно без сторонньої допомоги ходила по місту Змієву, самостійно відвідувала заклади та організації, здійснювала покупки в магазинах та самостійно працювала на садибі біля свого будинку. Так згідно заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома набрала 115 балів, що відповідно до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності. З урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивачки, наказом директора Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області №151 від 14.08.2019 року , ОСОБА_1 було припинено безоплатне обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома. Отже відповідач вважае, що його дії цілком обґрунтовані та здійснені відповідно до вимог чинного законодавства.

29.01.2020 року через канцелярію суду були надані пояснення від ОСОБА_1 по справі №520/13164/19.

Згідно довідок, які знаходяться в матеріалах справи суддя Шляхова О.М. з 22.01.2020 по 05.02.2020 року знаходилась у відпустці, з 12.02.2020 по 21.02.2020 на лікарняному.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи , що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.08.2011 року видане пенсійним фондом України видане пенсійним фондом України.

17.04.2013 року позивачка ОСОБА_1 , подала письмову заяву начальнику управління праці та соціального захисту населення Зміївської РДА про прийняття її на обслуговування відділенням територіального центру соціального обслуговування. В заяві вказала, що має доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (інв.. 3 групи), яка проживає за адресою:

АДРЕСА_2. Наказом №69 від 19.04.2013 року, на підставі вказаної заяви, ОСОБА_1 було прийнято на безоплатне обслуговування та укладено договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома одинокого (проживаючого самостійно) громадянина.

Також судом встановлено, що кожного року, починаючи з 14.04.2013 року між відповідачем та позивачем переукладався договір про надання соціальних послуг терміном на рік. Останнє переукладення договору було здійснено 14.04.2019 року терміном до 14.04.2020 року, що підтверджується документами наявними у матеріалах справи.

14.08.2019 року припинено обслуговування ОНГ до наказу №151 .

Крім того, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Таким чином судом встановлено, що згідно заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома набрала 115 балів, а у відповідності до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності.

З урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивачки, наказом директора Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області №151 від 14.08.2019 року , ОСОБА_1 було припинено безоплатне обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома.

З огяду вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволеня позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 14, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Згідно ст.ст. 4, 5, 15 Конвенції про права осіб з інвалідністю, держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати й заохочувати повну реалізацію всіх прав людини й основоположних свобод всіма особами з інвалідністю без будь-якої дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці забороняють будь-яку дискримінацію за ознакою інвалідності й гарантують особам з інвалідністю рівний та ефективний правовий захист від дискримінації на будь-якому ґрунті. Ніхто не повинен піддаватися катуванням або жорстоким, нелюдським чи таким, що принижують його гідність, поводженню або покаранню. Зокрема, жодна особа не повинна без власної вільної згоди піддаватися медичним чи науковим дослідам. Держави-учасниці вживають усіх ефективних законодавчих, адміністративних, судових чи інших заходів для того, щоб особи з інвалідністю нарівні з іншими не піддавалися катуванням або жорстоким, нелюдським чи таким, що принижують гідність, видам поводження та покарання.

Також, статтею 28 вищевказаної Конвенції визначено, що Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності.

Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів:

a) із забезпечення особам з інвалідністю рівного доступу до отримання чистої води та із забезпечення доступу до належних і недорогих послуг, пристроїв та іншої допомоги для задоволення потреб, пов`язаних з інвалідністю;

б) із забезпечення особам з інвалідністю, зокрема жінкам, дівчатам і людям похилого віку з інвалідністю, доступу до програм соціального захисту й програм скорочення масштабів бідності;

c) із забезпечення особам з інвалідністю та їхнім сім`ям, що живуть в умовах бідності, доступу до допомоги з боку держави з метою покриття витрат, пов`язаних з інвалідністю, зокрема належного навчання, консультування, фінансової допомоги та тимчасового патронажного догляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги - комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв`язання їхніх життєвих проблем; складні життєві обставини - обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров`я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю не має (не набула або втратила) здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте (сімейне) життя та брати участь у суспільному житті.

Згідно ст. 3 Закону України «Про соціальні послуги» надання соціальних послуг ґрунтується на відповідних принципах, у тому числі на принципі добровільності вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про соціальні послуги» визначені форми соціальних послуг, зокрема основними формами надання соціальних послуг є матеріальна допомога та соціальне обслуговування.

Соціальне обслуговування здійснюється, крім іншого , за місцем проживання особи (вдома).

Відповідно до цього Закону визначено види соціальних послуг.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальні послуги» право на отримання соціальних послуг мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі особи, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» суб`єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів, цивільно-правових договорів (для фізичних осіб - підприємців), в яких визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, за наявності відповідної підготовки їх працівників, з дотриманням державних стандартів соціальних послуг, етичних, правових норм і принципів надання соціальних послуг. Критерії діяльності суб`єктів, що надають соціальні послуги, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суб`єкти, що надають соціальні послуги, на договірних засадах можуть залучати для виконання цієї роботи інші підприємства, установи, організації, фізичних осіб, зокрема волонтерів.

Перелік соціальних послуг затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Соціальні послуги можуть надаватися як за плату, так і безоплатно.

Згідно абзацу 1 ч. 5 ст. 7 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги державними та комунальними суб`єктами, а також іншими суб`єктами, що надають соціальні послуги із залученням бюджетних коштів, в обсягах, визначених державними стандартами соціальних послуг, безоплатно надаються громадянам, які не здатні до самообслуговування у зв`язку з похилим віком, хворобою, інвалідністю і не мають рідних, які повинні забезпечити їм догляд і допомогу.

Статтею 9 Закону України «Про соціальні послуги» визначено порядок і умови отримання соціальних послуг , згідно якої для отримання соціальних послуг, що надаються державними та комунальними суб`єктами, особа, яка їх потребує, має звернутися з письмовою заявою до місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Вимогами статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» передбачені обмеження права на соціальні послуги.

Так , у разі якщо особа, що отримує соціальні послуги, без поважних причин не виконує вимоги їх одержання, суб`єкт, що надає соціальні послуги, виносить такій особі письмове попередження про можливість відмови від надання соціальних послуг або обмеження у їх наданні.

У разі якщо особа отримує соціальні послуги та письмово попереджена про можливість відмови від надання соціальних послуг або обмеження у їх наданні, але продовжує не виконувати вимоги їх одержання, відповідний суб`єкт, що надає соціальні послуги, може в односторонньому порядку обмежити або припинити надання соціальних послуг такій особі, про що письмово інформується зазначена особа та місцевий орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування.

Обмеження в отриманні одного виду соціальних послуг не може бути підставою для обмеження в наданні іншого виду соціальних послуг.

Статтею 19 цього закону передбачає, що рішення про відмову в наданні, обмеження обсягу або припинення надання соціальних послуг державними і комунальними суб`єктами може бути оскаржено до центрального чи місцевого органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який видав дозвіл на надання соціальних послуг (для недержавних суб`єктів, що надають соціальні послуги, - до органу, який видав дозвіл на надання соціальних послуг), або суду.

Судом встановлено, що підставою припинення обслуговування ОНГ ОСОБА_1 , послугувала інформація,що у позивачки змінились життєві обставини, які були підставою для надання соціальної послуги «догляд вдома» та позивачка має здатність до самообслуговування. А також, працівники відповідача та сусіди були свідками того факту, що позивачка самостійно без сторонньої допомоги ходила по місту Зміїву, самостійно відвідувала заклади та організації, здійснювала покупки в магазинах та самостійно працювала на садибі біля свого будинку. Так згідно заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги у наданні соціальної послуги догляду вдома набрала 115 балів, що відповідно до Державного стандарту догляду вдома відповідає ІІ групі рухової активності. З урахуванням результатів оцінювання індивідуальних потреб позивачки, наказом директора Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області №151 від 14.08.2019 року , ОСОБА_1 було припинено безоплатне обслуговування у відділені соціальної допомоги вдома.

Таким чином суд зазначає, що відповідно до договору про надання соціальних послуг,, який складений на підставі заяви та виданого наказу №69 від 19.04.2013 року, кожного року, починаючи з 14.04.2013 року переукладався терміном на рік. Останнє переукладення договору було здійснено 14.04.2019 року терміном до 14.04.2020 року. Тому договір на час розгляду справи є дійсним.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у відповідача відсутнє право на припинення з соціального обслуговування, тобто позбавлення права, яке гарантовано йому ст. 6 Закону України «Про соціальні послуги» як інваліду 3 групи, похилого віку, яка проживає одна і не має рідних, які повинні забезпечити їй догляд і допомогу, лише на підставі інформації сусідів та заповненого бланку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб отримувача соціальної послуги.

Частиною 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу приписів ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Харківський окружний адміністративний суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_3 ) до Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області (вул.. Гагаріна, буд. 22, м. Зміїв, Харківська область, 63404) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Комунальної установи територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області № 151 від 14.08.2019 року „Про припинення обслуговування ОНГ" в частині припинення безоплатного обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

Зобов`язати Комунальну установу територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Зміївської районної ради Харківської області () поновити безоплатне обслуговування ОСОБА_1 у відділенні соціальної допомоги вдома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Шляхова