Справа № 520/14091/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 р. Справа № 520/14091/19
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (війська частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_1 ) зарахувати початок перебування ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України з 16.08.1994 року по 13.06.1997 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) протиправно не зараховано в загальний строк військової служби ОСОБА_1 строк навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово - фізичною підготовкою.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що період навчання позивача з 16.08.1994 року по 13.06.1997 року у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою є лише підготовкою останнього до вступу на військову службу і не може вважатися проходженням військової служби. При цьому, прошу звернути увагу суду, що в силу ст. 2 Закону до видів військової служби віднесено військову службу за контрактом курсантів (слухачів) військово - навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих навчальних закладів. Курсантом, згідно ст. 53 Закону України «Про вищу освіту», слід вважати особу, яка в установленому порядку зарахована до військового вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів. Позивач, натомість, проходив навчання у ліцеї, який, на момент виникнення спірних правовідносин, був загальноосвітнім середнім навчальним закладом, та здійснював підготовку останнього до вступу на військову службу. Статус ліцею, не змінювався із часу його заснування. Організація навчального процесу у ліцеї здійснювалась відповідно до Закону УРСР «Про освіту» та Положення про середній загальноосвітній навчально-виховний заклад, затверджений постановою КМУ від 19 серпня 1993 р. № 660. Як станом на момент навчання позивача в Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою так і на момент звернення останнього до суду, чинне законодавство такого виду військової служби, як навчання у військових ліцеях у переліку не передбачало. Отже, Донецький військовий ліцей є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу у системі військової освіти Міністерства оборони України не є військовим навчальним закладом, тому відсутні підстави для зарахування в загальний строк військової служби ОСОБА_1 строк навчання у Донецькому ліцеї

Позивач відповіді на відзив у встановлений судом строк не надав, зважаючи, що відповідач надав до суду докази направлення позивачу відзиву на позов. Причин його неподання не зазначив.

Суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження надсилалася на адресу позивача, вказану ним в позовній заяві як адресу для листування. Проте, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч.11 ст. 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, ухвала відповідачу не вручена з незалежних від суду причин.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 16.08.1994 року по 13.06.1997 року позивач проходив навчання у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту від 14.06.1999 року, копіями наказів начальника Донецького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою № 4 від 16.08.1994 року, № 30 від 13.06.1997 року (а.с. 16 - 17, 19 - 20).

У період з 20.07.1997 року по 30.07.2001 року позивач був курсантом Академії Прикордонних військ України та проходив військкому службу в органах Державної прикордонної служби України, що підтверджується витягом з послужного списку від 10.10.2019 року № 30/614 (а.с. 12).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2019 року, позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 з 13.02.2012 року (а.с. 18).

11.06.2019 року позивач звернувся із рапортом №Р 3389 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

У відповіді від 05 липня 2019 року №30/3471 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України зазначено, що період навчання позивача з 16.08.1994 року по 13.06.1997 року у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою є лише підготовкою останнього до вступу на військову службу і не може вважатися проходженням військової служби, тому відсутні підстави для його зарахування в загальний строк військової служби.

Не погодившись із такою відмовою відповідача позивач звернувся з позовом до суду.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ (в редакції, яка була чинна на час навчання позивача в ліцеї) було встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відносилась: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час вступу позивача до Донецького ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою), початком перебування на військовій службі вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Станом на час виникнення спірних правовідносин жодна норма Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чи будь-якого іншого закону не відносить період навчання у ліцеї до періоду військової служби.

Громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно (ч.1 ст. 12 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно положень п. 11 Положення про середній загальноосвітній навчально - виховний заклад, затвердженого постановою КМУ від 19 серпня 1993 р. № 660, ліцей - середній загальноосвітній навчально-виховний заклад, що забезпечує здобуття учнями освіти понад державний освітній мінімум і здійснює науково-практичну підготовку талановитої учнівської молоді. Термін навчання в ньому може бути таким, як у школі третього ступеня, або на 1-2 роки більше.

Відповідно до п.2 Положення про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.04.1999 р. №717, ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої загальноосвітньої школи ІІІ ступеня з поглибленим вивченням програми допризовної підготовки юнаків, тобто створений з метою загальноосвітньої та військово-фізичної підготовки юнаків для подальшого вступу до вищих навчальних закладів єдиної системи військової освіти.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.1999 №643 «Про військові ліцеї та ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою» Донецький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою було створено з метою забезпечення якісної підготовки молоді до вступу у військові вищі заклади освіти.

Таким чином, Донецький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою є видом загальноосвітнього навчально-виховного закладу у системі військової освіти Міністерства Оборони України, в якому ліцеїсти проходять підготовку до вступу у військові навчальні заклади, а тому ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII, у зв`язку з чим строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання у такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 цього Закону.

Донецький ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, в якому навчався позивач, відсутній у вказаному переліку.

Отже, цей ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому строк навчання позивача не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині четвертій статті 2 зазначеного Закону.

Верховний Суд України в своїх рішеннях (зокрема, від 16 квітня 2013 року у справі №21-107а13, від 1 жовтня 2013 року у справі №21-330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Вказаною постановою затверджено перелік вищих навчальних закладів, в яких здійснюватиметься військова підготовка студентів.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі №825/1086/17, від 12.12.2019 року по справі №818/1880/18 (адміністративне провадження №К/9901/3078/19), де вказав, що оскільки коледж, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом, у якому особи, що відповідають вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходять військову службу, то правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача період навчання його у коледжі відсутні.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що відповідач неправомірно не врахував строк навчання позивача у Донецькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до строку його військової служби.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: 61166, м. Харків, пров. Інженерний, буд. 7) про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.