Справа № 560/4310/19
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4310/19
РІШЕННЯ
іменем України

02 березня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу у Дунаєвецькому районному військовому комісаріаті, який є відокремленим підрозділом Хмельницького обласного військового комісаріату. Починаючи з 2015 року, коли позивач отримав статус учасника бойових дій, по день звільнення з військової служби, додаткова відпустка як учаснику бойових дій або відповідна компенсація йому не надавались. 16 березня 2019 р. позивача звільнено зі служби, однак компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за вказаний період не проведено.

На звернення позивача про виплату грошової компенсації відповідач чіткої відповіді не надав, відіславши до Дунаєвецького районного військового комісаріату, який, в свою чергу зазначив, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період 2015-2019 років позивачу не виплачувалась, оскільки у зв`язку з дією особливого періоду у державі надання військовослужбовцям окремих видів відпусток, передбачених законодавством, тимчасово припиняється. Відтак, грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки в особливий період виплачена бути не може.

Позивач вважає, що на час його звільнення зі служби з ним не було проведено повний розрахунок в частині виплати цієї грошової компенсації, а вже після звільнення відповідач протиправно відмовив у її виплаті.

Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив, у якому покликається на те, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій позивачу не виплачувалась, оскільки ця відпустка є пільгою, гарантованою державою, а не щорічною відпусткою. Посилається на те, що у зв`язку з дією особливого періоду у державі надання військовослужбовцям окремих видів відпусток, передбачених законодавством, тимчасово припиняється. Оскільки додаткова відпустка учаснику бойових дій не належить до переліку відпусток, які надаються незважаючи на існування особливого періоду, грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки виплачена бути не може. Зважаючи на це, просить у задоволені позову відмовити.

Третя особа власні міркування з приводу обставин справи не висловила.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходив службу у Дунаєвецькому районному військовому комісаріаті на посаді заступника військового комісара з територіальної оборони, 02 липня 2015 року отримав посвідчення учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та ніким у справі не заперечується.

02 квітня 2019 року наказом військового комісара № НОМЕР_2 позивача звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, проведено розрахунок за час служби.

08 листопада 2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 як органу військового управління про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період 2015-2019 років виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Відповідач листом №7/4067 від 04.12.2019 року повідомив, що виплата компенсації належить до компетенції Дунаєвецького районного військового комісаріату, позивачу запропоновано звернутись до Дунаєвецького РВК з відповідною заявою.

Відповідно до листа Дунаєвецького районного військового комісаріату №1975 від 20.12.2019 року грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період 2015-2019 років позивачу не виплачувалась, оскільки у зв`язку з дією особливого періоду у державі надання військовослужбовцям окремих видів відпусток, передбачених законодавством, тимчасово припиняється, а тому грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки в особливий період виплачена бути не могла.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п.12 статті 12 Закону №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Стаття 4 Закону України від 05 листопада 1996 року «Про відпустки» передбачає у тому числі інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Як вбачається з п.17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно) Згідно зі ст.1 Закону №1932-XII особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.

Однак Законом №2011-XII не передбачене припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;

2) грошова компенсація відпустки.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки». Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.

Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у Зразковому Рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року. Також аналогічні висновки були зроблені у справі №620/4218/18 Великою Палатою Верховного суду у постанові від 21.08.2019 року.

Суд відхиляє покликання відповідача на попередню практику Верховного суду, оскільки правова позиція, обов`язкова для урахування під час розгляду аналогічних справ, була сформована у вищезазначеному рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.

Зважаючи на це, на час звільнення зі служби позивач мав право на виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій.

Як вбачається зі змісту позову, позивач не оскаржує дії районного військкомату, а просить зобов`язати Хмельницький обласний військовий комісаріат виплатити йому вказану компенсацію і оскаржує його бездіяльність.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. №389 районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів. (пункт 7 Положення) Крім того, відповідно до п. 10 вказаного Положення, обласні військові комісаріати забезпечують здійснення передбачених законодавством виплат особам офіцерського складу Збройних Сил та іншим особам, які звільнені з військової служби і не мають права на пенсію.

Як вбачається зі змісту відповіді на звернення позивача, відповідач чіткої відмови не надав, відіславши для вирішення питання до відокремленого підрозділу. У той же час, відповідач стосовно позову висловив зовсім інші мотиви, оцінка яким була надана судом вище. Таким чином, відповідач не заперечує те, що до його повноважень належить вирішення порушеного позивачем питання, однак, проти цього він заперечує.

Отже, оскільки на даний час Хмельницький обласний військовий комісаріат є тим органом, який уповноважений проводити вказані виплати звільненим зі служби військовослужбовцям, відповідача слід зобов`язати виплатити позивачу грошову компенсацію за усі невикористані ним календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Судом встановлені підстави для часткового задоволення позову. Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати необґрунтованою відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.12.2019 року на звернення ОСОБА_1 в частині невирішення питання виплати йому грошової компенсації за невикористані ним календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій з 2015 по 2019 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 вирішити питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за усі невикористані ним календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за період з 2015 по дату звільнення зі служби, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02 березня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Хмельницький обласний військовий комісаріат (вул. Героїв Майдану, 64,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 08202826)

Головуючий суддя І.С. Козачок