Справа № 240/722/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 березня 2020 року м. Житомир справа № 240/722/20
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Житомирської області, Третя особа: Державна судова адміністрація України, про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Господарського суду Житомирської області про визнання протиправною відмову у виплаті допомоги на оздоровлення та зобов`язання виплати таку допомогу за робочий рік з 18.06.2019року по 17.06.2020року. В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що з 18.06.2003року перебуває на посаді судді Господарського суду Житомирської області. Відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про відпустки" його робочий рік відраховується саме з 18.06.2003року. Зазначає, що йому, як судді відповідно до положень ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" гарантовано право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 робочих днів з виплатою допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
23.01.2020року Позивач звернувся до Відповідача про надання йому частини щорічної відпустки за період роботи з 18.06.2019року по 18.06.2020року з виплатою зазначеної допомоги на оздоровлення. Така частина відпустки Позивачу була надана, але у виплаті допомоги на оздоровлення було відмовлено. Таку відмову Позивач вважає протиправною.
Ухвалою суду від 04.02.2020року було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання Позивач не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник Відповідача, Господарського суду Житомирської області, в судове засідання не прибув, направив до суду відзив на позов та клопотання про розгляд справи без участі Відповідача. У відзиві на позов Відповідачем проти позову заперечується та підтверджується право Позивача на таку щорічну оплачувану відпустку. Одночасно у відзиві зазначено, що Позивач в 2019році із заявою про надання щорічної відпустки із виплатою допомоги на оздоровлення не звертався, хоча відповідні кошти були передбачені в кошторисі суду на 2019рік. Наказом Відповідача від 02.01.2020року Позивачу надана щорічна оплачувана відпустка за цей період з виплатою допомоги на оздоровлення. Відповідач вважає, що в 2020році матеріальна допомога Позивача на оздоровлення виплачена, а друга виплата такої ж допомоги протягом того ж самого бюджетного року на передбачена.
Представник Державної судової адміністрації України, Третьої особи у справі, в судове засідання не прибув, пояснень щодо позову до суду не подав.
Враховуючи неявку в судове засідання представників сторін та відсутність в потребі допиту свідків та експерта, суд відповідно до положень ч.9 ст.205 КАС України продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо гарантій права судді на щорічну оплачувану відпустку, підстав та умов її надання регулюються правовими нормами Закону України " Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII (надалі - Закон N 1402-VIII) та Закону України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року N 504/96-ВР (надалі - Закон N 504/96-ВР), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , з 18.06.2003року по даний час перебуває на посаді судді Господарського суду Житомирської області.
За змістом ч.1 ст.6 Закону N 504/96-ВР щорічна основна відпустка надається працівникам відповідною тривалістю за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Зазначене свідчить, що в розумінні вимог правової норми ч.1 ст.6 Закону N 504/96-ВР відпрацьований рік для Позивача, за який підлягає надання щорічної основної відпустки, відлічується саме з 18.06.2003року.
Суд враховує, що за приписами ст.136 Закону N 1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
За змістом положень ст.6 Закону N 504/96-ВР щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачу станом на 01.01.2020року не надавалася щорічна основна відпустка за відпрацьовані робочі роки відповідно з 18.06.2018року по 17.06.2019року та з 18.06.2019року по 17.06.2020року.
Зазначене свідчить, що Позивач за відпрацьовані робочі роки відповідно з 18.06.2018рок по 17.06.2019року та з 18.06.2019року по 17.06.2020року має право на щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. На прохання Позивача така відпустка може бути поділена на частини будь-якої тривалості.
Як зазначено в дослідженій судом заяві Позивача від 02.01.2020року, Позивач звернувся до Відповідача про надання йому частини щорічної оплачуваної відпустки за робочий рік з 18.06.2018року по 17.06.2019року з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (а.с.6).
Відповідно до дослідженої судом копії наказу Відповідача від 02.01.2020року, Позивачу була надана певна частина щорічної оплачуваної відпустку саме за робочий рік з 18.06.2018року по 17.06.2019року з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (а.с.7).
Як зазначено в дослідженій судом заяві Позивача від 23.01.2020року, Позивач звернувся до Відповідача про надання йому частини щорічної оплачуваної відпустку за робочий рік з 18.06.2019року по 17.06.2020року з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (а.с.8).
Відповідно до дослідженої судом копії наказу Відповідача від 23.01.2020року, Позивачу була надана частина щорічної оплачуваної відпустку саме за робочий рік з 18.06.2019року по 17.06.2020року. Рішення щодо виплати Позивачу допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу вказаний наказ не містить (а.с.9).
В листі Відповідача від 24.01.2020року, дослідженому судом, Позивачу було відмовлено у виплаті такої допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу за цей робочий рік (а.с.10).
Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача права на виплату саме в 2020році допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні йому з 07.02.2020року частини основної щорічної відпустки за робочий рік (з 18.06.2019року по 17.06.2020року).
Відповідно до доводів Відповідача, наведених в листі від 24.01.2020року та у відзиві на позов, відмова у виплаті Позивачу спірної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу за цей робочий рік зумовлена виключно необхідністю дотримання вимог ст.51 Бюджетного кодексу України щодо здійснення відповідних видатків на заробітну плату у відповідності до затвердженого кошторису на 2020 бюджетний рік. Кошторис таких видатків на 2020 бюджетний рік не передбачає виплати Позивачу фактично другої допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу протягом одного бюджетного року.
Такі доводи Відповідача та його рішення, викладене в листі від 24.01.2020року, не узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.
По-перше, приписи ст.136 Закону N 1402-VIII не передбачають жодних обмежень щодо виплати суддям при наданні щорічної оплачуваної відпустки, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Вказана правова норма не містить жодних умовностей щодо надання такої допомоги та не містить жодних підстав та механізму щодо відмови в її наданні.
Оскаржувана відмова Відповідача за своєю суттю зведена до позбавлення Позивача гарантованого ст.136 Закону N 1402-VIII права на отримання щорічної відпустки, що є не припустимим.
По-друге, за своєю суттю причина відмови Відповідача в наданні допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу за робочий рік (з 18.06.2019року по 17.06.2020року) зведена виключно до відсутності в цій частині відповідного бюджетного фінансування на цей бюджетний рік.
Разом з тим, суд зазначає, що забезпечення належного фінансування суддів є складовою гарантій їх незалежності. Питання гарантій незалежності суддів і судів уже були предметом розгляду Конституційного Суду України.
Так, у Рішенні від 24 червня 1999 року N 6-рп/99 (справа про фінансування судів) Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом їх забезпечення є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).
Аналогічно, згідно із частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді, ухваленої 17 листопада 1999 р. Центральною Радою Міжнародної Асоціації Суддів в Тайпеї (Тайвань), незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. В статті 17 цієї Хартії прямо зазначено, що суддя має отримувати достатню винагороду для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень.
В пунктах 53 та 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року N (2010) 12, зазначено, що "основні норми системи оплати праці професійних суддів мають бути визначені законом. Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, тощо.".
Зазначене свідчить, про наявність порушеного права Позивача на виплату йому як судді при наданні щорічної оплачуваної відпустки, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною відмову Господарського суду Житомирської області у виплаті допомоги на оздоровлення, викладену в листі від 24.01.2020року та зобов`язання виплати таку допомогу ОСОБА_1 за робочий рік з 18.06.2019року по 17.06.2020року в розмірі посадового окладу станом на день (23.01.2020року) надання такої відпустки.
Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити, визнати протиправною відмову Господарського суду Житомирської області у виплаті допомоги на оздоровлення визнання протиправною відмову Господарського суду Житомирської області у виплаті допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за робочий рік з 18.06.2019року по 17.06.2020року, викладену в листі від 24.01.2020року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк