Справа № 140/2085/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2085/19 пров. № 857/13998/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Волинській області) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

суддя в 1-й інстанції Ксензюк А. Я.,

час ухвалення рішення 09.09.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 15 травня 2019 року; податкове повідомлення-рішення № від 15 травня 2019 року; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 15 травня 2019 року №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 травня 2019 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 15 травня 2019 року №. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 15 травня 2019 року №.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Покликається на те, що відповідно до пп.177.4.5 і 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею. Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення, як легкові та вантажні автомобілі (пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України). Отже, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має права включити до складу витрат вартість ремонту майна, що використовується в господарській діяльності, зокрема вантажного автомобіля, який належить до основних засобів подвійного призначення. Крім цього, до витрат фізичної особи - підприємця можуть включатися виключно витрати, пов`язані із веденням підприємницької діяльності, що підтверджені належними первинними документами, тобто у випадку понесення такою особою витрат в інших, особистих цілях, такі витрати не враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу фізичної особи підприємця. ОСОБА_1 включено до витрат витрати, які не відповідають вимогам п.177.4 ст.177 ПК України та не пов`язані з господарською діяльністю. Ст.177 ПК України передбачає, що об`єкт оподаткування визначається за календарний рік. Жодного механізму перенесення збитків норми ПК України не передбачають. Таким чином, за підсумками року підприємець розраховує остаточний результат своєї господарської діяльності й у разі отримання прибутку платить з нього фінальну суму ПДФО. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі помилкових висновків ГУ ДФС у Волинській області про порушення ФОП ОСОБА_1 податкового законодавства, оскільки напівпричепи та сідлові тягачі у відповідності до вимог чинного законодавства не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення. Відтак витрати, які на думку апелянта, були включені в порушення пп. 177.4.6 п. 177.4 cт. 177 ПК України у вигляді придбаних запасних частин, мастил та олив не є витратами пов`язаними з утриманням транспортних засобів, а тягачі та напівпричепи не є основними засобами подвійного призначення, а тому відсутні підстави для застосуванні даної норми ПК України. Поряд з цим зазначає, що відповідачем зроблено суперечливий, нічим не підтверджений висновок про неправомірне включення до складу валових витрат вартості дизильного палива та суми добових витрат по Україні та за кордоном використаних у господарській діяльності - надання послуг з перевезення, вартість яких не оплачена. Сам лише факт наявності дебіторської заборгованості не може свідчити про неправомірне формування валових витрат, оскільки в книзі обліку доходів та витрат відображено не всі без винятку витрати, а лише ті, які покриті доходом. Отже понесення певних витрат, але не відображення їх у звітності, навіть за умови наявності дебіторської заборгованості, не може бути підставою для висновку про порушення вимог п.177.2, пп. 177.4.1. п.177 ст.177 ПК України. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Комарницький С. І. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги та вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками ГУ ДФС у Волинській області в період з 19 березня 2019 року по 08 квітня 2019 року на підставі наказів від 01 березня 2019 року №834 та від 01 квітня 2019 року №1211 та направлень на перевірку від 19 березня 2019 року №894, №895 проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року.

За результатами цієї перевірки контролюючим органом складено акт №8207/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 15 квітня 2019 року, в якому зазначено порушення позивачем: п.44.1 ст. 44, п.164.1 ст.164, п.177.2, пп.177.4.5, пп.177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 124 203,82 грн, в т.ч.: за 2017 рік на суму 29 872,46 грн, за 2018 рік 94 331,36 грн; пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок занижено військовий збір на загальну суму 10 350,32 грн, в т.ч.: за 2017 рік на суму 2 489,37 грн, за 2018 рік 7 860,95 грн; п.2 ч.1 ст.7, пунктів 2, 3, 9 ст.9 розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування від 08 липня 2010 року №2464-VI, внаслідок чого занижено суму єдиного внеску на загальну суму 129 263,20 грн, в т.ч.: за 2017 рік на суму 36 510,75 грн, за 2018 рік 92 752,45 грн (т. 3, а. с. 3-30).

ФО-П ОСОБА_1 було подано заперечення на акт перевірки (т.3 а.с.46-54), які були залишені без задоволення (т. 3, а. с. 71-73).

На підставі акту перевірки податковим органом 15 травня 2019 року було прийнято податкові повідомлення-рішення: №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 186 305,73 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 124 203,82 грн., за штрафними санкціями - 62 101,91 грн. (т 3, а.с.41); №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 15 525,48 грн., з яких: за податковим зобов`язанням - 10 350,32 грн., за штрафними санкціями 5 175,16 грн. (т.3, а.с. 43).

Також на підставі акту перевірки відповідачем було прийнято рішення № від 15 травня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 16 577,40 грн. (т.3 а.с. 42) та винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 15 травня 2019 року, якою встановлено вимогу до сплати недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 129 263,20 грн (т.3 а.с.40).

На зазначені рішення відповідача позивачем було подано до Державної фіскальної служби України скаргу від 19 червня 2019 року (т.3, а.с.74-82).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями ГУ ДФС у Волинській області та вважаючи їх протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про їх скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що напівпричепи та сідлові тягачі, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення, тому вказане свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів та сідлових тягачів до основних засобів подвійного призначення та необґрунтованість їх ототожнення з легковими або вантажними автомобілями, які віднесені податковим законодавством до засобів подвійного призначення. Також зазначає, що відповідачем не враховано, що згідно з первинними документами позивача обсяг витрат та доходів ФО-П ОСОБА_1 відображає з урахуванням даних шляхових листів та авансових звітів, які містять витрати за здійсненими рейсами, обсяг використаного палива, відрядних витрат та не є і не можуть бути розподіленими за доходами між конкретними замовниками послуг, оскільки відсутній відповідний алгоритм. Рейси позивача складаються з виконання кількох перевезень різним замовникам з метою досягнення економічного ефекту у результаті господарської діяльності, а тому витрати не можуть бути розподілені частково за окремими замовниками по перевезенню. Рейси, що виконувались, складались із кількох перевезень в напрямку з України до Польщі та у зворотньому напрямку з Польщі до України, тому дохід та витрати за рейсом складається із кількох перевезень як в прямому, так і зворотньому напрямках. Крім того, ні ПК України, ні інші нормативно-правові акти не містять такої вимоги, що якщо доходи за транспортні послуги надані у 2018 році не надійшли у звітний період, то і витрати не можна було відображати в деклараціях за 2018 рік. У зв`язку з недоведенням виявлених порушень прийняття податковим органом рішення визнано протиправними та скасовано.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, податку на додану вартість, єдиного внеску, військового збору.

Перевіркою питань щодо декларування ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу у періоді, що перевірявся, встановлено його заниження на загальну суму 690 021,17 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 165 958,09 грн та за 2018 рік на суму 524 063,08 грн.

Ст.177 ПК України визначає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Поряд з цим, Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-УІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні з 01 січня 2017 року внесено зміни у статтю 177 ПК України.

Так, п.п.177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України передбачають, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41) (т.3 а.с. 121).

Відповідно до акту перевірки перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності 2017-2018 роках, відображеного в додатках Ф2 до декларацій, порушень не встановлено.

При перевірці правильності визначення валового доходу використано дані банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках підприємця, відомості отримані з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України, платіжні доручення та накладні на реалізацію товарів.

При перевірці правильності визначення витрат, відображених в додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки використано банківські виписки по розрахункових рахунках, видаткові накладні, шляхові листи, квитанції, чеки, стан дебіторсько-кредиторської заборгованості станом на 01 січня 2017 року, 31 грудня 2017 року та 31 грудня 2018 року, авансові звіти.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2017-2018 роки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати на загальну суму 690 021,17 грн, в тому числі: за 2017 рік на суму 165 958,09 грн, за 2018 рік 524 063,08 грн. Зокрема, ФОП ОСОБА_1 згідно зі структурою валових витрат та наданих первинних документів до складу валових витрат включено витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме: запчастин, мастил та оливи до вантажних транспортних засобів та послуг по їх ремонту на загальну суму 298 920,32 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 165 958,09 грн (придбання на митній території України на суму 136 684,00 грн та за межами митного кордону України на суму 29 274,09 грн.), за 2018 рік 132 962, 23 грн (придбання на митній території України на суму 130 234,16 грн. та за межами митного кордону України на суму 2 728,07 грн), чим порушено п.п.177.4.5, 177.4.6 п.177.4 ст.177 ПК України.

Транспортні засоби, які використовує у своїй підприємницькій діяльності позивач, зазначені у пункті 1.6 акту перевірки від 15 квітня 2019 року №8207/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , є напівпричепи та сідлові тягачі (т. 3, а.с.6-7).

Оскільки відповідачем не ставилося під сумнів наявність у позивача відповідних первинних документів, як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до ч.1 та 2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, у зв`язку з чим не надається оцінка первинним документам по зазначених вище господарських операціях.

Разом з тим, склад податкового правопорушення доводиться контролюючим органом висновком про заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2017-2018 роки, внаслідок завищення валових витрат за вказаний період за рахунок включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрат на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема, вантажних автомобілів до яких відноситься сідловий тягач та вантажний напівпричіп, на загальну суму 298 920,32 грн. в тому числі за 2017 рік на загальну суму 165 958,09 грн., за 2018 рік на загальну суму 132 962,23 грн.

Міністерством фінансів України у листі від 22 серпня 2018 року №11220-16-10/22320 надано відповідь Державній фіскальній службі України на лист від 25 липня 2018 року № 2144/4/99-99-13-04-03-13 щодо права фізичних осіб - підприємців згідно з п.п.177.4.6 п. 177.4 ст.177 розділу IV ПК України зменшувати оподатковуваний дохід на суму амортизаційних нарахувань на вантажні автомобілі (основні засоби подвійного призначення), зареєстрованих на фізичну особу, але повністю використаних фізичною особою - підприємцем у господарській діяльності (за умови документального підтвердження повного використання), а також на суму витрат на утримання таких основних засобів.

Згідно з пп.4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

На необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків наголошено у рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України». Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Відповідно до преамбули Закону України «Про автомобільний транспорт» цей Закон визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» надає визначення, зокрема наступним поняттям:

автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;

напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій. Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Разом з тим, у ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» відсутнє визначення «сідловий тягач».

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому, трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Крім того, згідно з визначенням поняття «сідловий тягач», наведених у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З огляду на вказане, напівпричепи та сідлові тягачі, згідно з чинним законодавством, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

Доводи контролюючого органу про те, що сідловий тягач в поєднанні з напівпричіпом відносяться до категорії вантажних автомобілів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ці два транспортні засоби зареєстровані, як окремі види транспорту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (т.3 а.с.95-106) та кожний окремо не пристосований до перевезення вантажів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів та сідлових тягачів до основних засобів подвійного призначення та необґрунтованість їх ототожнення з легковими або вантажними автомобілями, які віднесені податковим законодавством до засобів подвійного призначення.

Поряд з цим, перевіркою також встановлено, що згідно з наданими для перевірки документами ФОП Момонтом надано транспортні послуги, по яких станом на 31 грудня 2018 року рахується дебіторська заборгованість. Транспортні послуги в 2018 році замовниками ФОП ОСОБА_1 оплачені не були, що підтверджено банківськими виписками, наданими в ході проведення планової виїзної документальної перевірки, хоча витрати понесені в ході цих перевезень, а саме: вартість використаного дизпалива та сума коштів на відрядження, включені до складу валових витрат за 2018 рік. Підтвердженням вказаних порушень, на думку податкового органу, є записи, зроблені в Книзі обліку доходів і витрат на сторінках 45-47. Внаслідок чого перевіркою зроблено висновок про порушення п.177.2 та п.177.4 ст.177 ПК України, у зв`язку з тим, що позивачем завищено витрати за 2018 рік на 391 100,85 грн (вартість дизельного палива 269 312,89 грн, та сума добових по Україні та за кордоном 121 787,96 грн).

Згідно з п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 веде Книгу обліку доходів і витрат. При цьому, контролюючим органом при проведенні перевірки не встановлено порушень встановленого порядку ведення такої. Так, зокрема, на сторінці 47 книги містяться підсумкові записи щодо суми доходу та витрат пов`язаних з отриманням доходу за 2018 рік, сума доходу становить 9 937 669,78 грн, сума витрат 9689131,59 грн, сума чистого оподатковуваного доходу становить 248 538,19 грн. Сума чистого оподаткованого доходу знайшла своє відображення в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік.

Податковим органом в акті перевірки від 15 квітня 2019 року №8207/03-20-13-02/ НОМЕР_1 підтверджено ті ж суми загального оподатковуваного доходу, при цьому зазначено, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, відображеного в розділі IV податкової декларації про майновий стан та доходи та додатку Ф2, додатку Ф5 і додатку Ф4 за 2017-2018 роки до декларації про майнові стан і доходи, порушень не встановлено.

Разом з тим, у подальшому податковим органом зроблено суперечливий висновок про неправомірне включення до складу валових витрат вартості дизельного палива та суми добових витрат по Україні та за кордоном використаних у господарській діяльності надання послуг з перевезення, вартість яких не оплачена.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам лише факт наявності дебіторської заборгованості не може свідчити про неправомірне формування валових витрат, оскільки в книзі обліку доходів та витрат відображено не всі без винятку витрати, а лише ті, які покриті доходом. Будь-яких застережень до первинних документів, які підтверджують понесені позивачем витрати під час надання транспортних послуг, відповідачем не висловлено в процесі проведення перевірки. Крім того, контролюючий орган не заперечує, що такі витрати безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Отже, понесення певних витрат, але не відображення їх у звітності, навіть за умови наявності дебіторської заборгованості не може бути підставою для висновку про порушення вимог пункту 177.2, підпункту 177.4.1. пункту 177 статті 177 ПК України.

Також, як встановлено судом першої інстанції, згідно з первинними документами позивача, обсяг витрат та доходів ФОП ОСОБА_1 відображає з урахуванням даних шляхових листів та авансових звітів, які містять витрати за здійсненими рейсами, обсяг використаного палива, відрядних витрат та не є і не можуть бути розподіленими за доходами між конкретними замовниками послуг, оскільки відсутній відповідний алгоритм. Рейси позивача складаються з виконання кількох перевезень різним замовникам з метою досягнення економічного ефекту у результаті господарської діяльності, а тому витрати не можуть бути розподілені частково за окремими замовниками по перевезенню. Рейси, що виконувались складались із кількох перевезень в напрямку з України до Польщі та у зворотньому напрямку з Польщі до України, тому дохід та витрати за рейсом складається із кількох перевезень як в прямому, так і зворотньому напрямках.

У зв`язку з викладеним вище, досліджені колегією суддів докази спростовують висновки ГУ ДФС у Волинській області про те, що якщо доходи за транспортні послуги надані у 2018 році не надійшли у звітний період, то і витрати не можна було відображати в деклараціях за 2018 рік, оскільки ні ПК України, ні інші нормативно-правові акти не містять такої вимоги.

Колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції про правомірність формування ФОП ОСОБА_1 валових витрат за перевірений період та, відповідно, правильність визначення чистого оподатковуваного доходу, тому нарахування контролюючим органом за вказаними порушеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017-2018 роки є необґрунтованими та безпідставними, а податкове повідомлення-рішення № від 15 травня 2019 року необхідно визнати протиправним та скасувати.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 15 травня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 15 525,48 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Підпунктами 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Оскільки під час розгляду справи визнано протиправним збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача, тому, як похідне, неправомірним є також донарахування позивачу суми військового збору на вказану суму доходу, що тягне за собою, відповідно, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15 травня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 15 525,48 грн.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне нарахування єдиного внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Обчислення єдиного внеску є похідним від встановленого порушення контролюючим органом у акті перевірки та збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за порушення положень статті 167, статті 168, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 № Ф сформована на підставі картки особового рахунку платника податків - ФОП ОСОБА_1 , відомості у яку внесено на підставі висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки від 15 квітня 2019 року №8207/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , згідно з якими позивачем занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальну суму 129 263,20 грн., в тому числі: за 2017 рік на суму 36 510,75 грн, за 2018 рік 92 752,45 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15 травня 2019 року № до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 16 577,40 грн, внаслідок донарахування єдиного внеску на суму 129 263,20 грн.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлена відсутність порушень в частині заниження позивачем доходів за 2017-2018 роки, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що, як наслідок, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф- на суму 129 263,20 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 15 травня 2019 року № на суму штрафу в розмірі 16 577,40 грн є такими, що також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень №, № від 15 травня 2019 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску № від 15 травня 2019 року, у зв`язку з чим такі визнано протиправними та скасовано.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 року у справі №140/2085/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.