Справа № 520/1116/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

25 лютого 2020 р. справа №520/1116/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Дронь А.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить суд:

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області ( ) щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , що надає їй право на пенсію за віком та нарахування та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення роботу на посаді директору Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області ( ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботу на посаді директору Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року та нарахувати грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення;

- судові витрати покласти на Відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що маючи необхідний стаж роботи, позивач в листопаді 2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій. Листом 06.12.2019 року листом № 6785/03.24-20 Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області їй було відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підставою для відмови було повивання відповідача на ту обставину, що згідно запису N94 трудової книжки, ОСОБА_1 з 17.03.2011 року була прийнята на посаду директора Університетського стоматологічного центру та займана нею посада не передбачена Переліком №909 та не зараховується до спеціального стажу періоду роботи на цій посаді та стаж роботи, який дає їй право на призначення пенсії, складає 24 роки 5 місяців та 17 днів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб у судове засідання. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву.

14 лютого 2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити, зазначивши в обґрунтування своєї позиції, що стаж за вислугу років ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років на день звернення за призначенням пенсії складає 24 роки 5 місяців 17 днів. Оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги, до якого зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років (не менш ніж 30 років), підстави для виплати грошової допомоги відсутні.

Одночасно відповідач зауважив, що відповідно до запису № 14 трудової книжки ОСОБА_1 була прийнята на посаду директора Університетського стоматологічного центру. Займана ОСОБА_1 посада не передбачена Переліком № 909.

У судове засідання, призначене на 25 лютого 2020 року. Сторони, що повідомлялись належним чином про день. час та місце розгляду справи - не прибули.

Відповідачем 20.02.2020 року через канцелярію суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив відповідача, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного Фонду України в Харківській області з 03.08.2019 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1У від 09.07.2003 (далі за текстом - Закон № 1058).

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області із заявою про нарахування та виплату їй грошової допомоги, посилаючись на те, що станом на час призначення їй пенсії за віком вона мала відповідний страховий стаж, що підтверджується наданими нею документами: копією трудової книжки, наказами та довідками.

06.12.2019 року листом № 6785/03.24-20 Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області повідомило заявника, що згідно запису N94 трудової книжки, ОСОБА_1 з 17.03.2011 року була прийнята на посаду директора Університетського стоматологічного центру та займана нею посада не передбачена Переліком № 909.

На думку відповідача у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги, до якого зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років (не менш ніж 30 років), а тому підстави для виплати грошової допомоги відсутні.

Не погодившись з відмовою відповідача у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закон України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.

Пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Так, відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі Перелік №909).

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Зазначеним Переліком (розділ 2) визначено, що до нього входять лікарняні заклади, лікувально- лікарі та середній медичний профілактичні заклади особливого персонал (незалежно від найме- типу, лікувально-трудові профілакторії; амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лаборатор них та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно -епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Також, пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Водночас, суд зазначає, що згідно приміток 1-1 до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 4 «Примітки» постанови КМУ № 909 передбачено, що при призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Суд зазначає, що спірним у правовідносинах, що склались, є не зарахування відповідачем до необхідного стажу ОСОБА_1 для отримання пенсії за вислугу років роботу на посаді директора Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 :

- з 17.03.2011 року. - Відповідно до запису № 14 трудової книжки ОСОБА_1 наказом Харківського національного медичного університету від 17.03.2011 р. № 256/к була призначена на посаду директора Університетського стоматологічного центру.

З матеріалів справи встановлено, що Університетський стоматологічний центр (далі - УСЦ) є структурним підрозділом Харківського національного медичного університету, який було створено на базі Університетської стоматологічної клініки, засновано у формі державної власності та закріплено як лікувальну, навчальну та наукову базу Харківського національного медичного університету відповідно до ліцензії МОЗ України серія НОМЕР_4 від 32.05.2012 року та акредитаційного сертифікату МОЗ України серія НОМЕР_5 від 21.05.2019 року.

Відповідно до Постанови КМУ № 501 від 16.05.2011 р. «Про затвердження закладів охорони здоров`я та програм у галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, видатки на які здійснюються з державного бюджету, та визнані такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України» (розділ «Клініки науково-дослідних інститутів МОЗ) Університетський стоматологічний центр Харківського національного медичного університету відноситься до Закладів охорони здоров`я, що забезпечують надання спеціалізованої, високоспеціалізованої амбулаторно-поліклінічної, стаціонарної допомоги (клініки науково-дослідних інститутів, спеціалізовані лікарні, центри, лепрозорії, госпіталі для інвалідів Великої Вітчизняної війни, спеціалізовані медико-санітарні частини, спеціалізовані поліклініки, спеціалізовані стоматологічні поліклініки).

Основною метою діяльності Університетського стоматологічного центру - надання висококваліфікованої, спеціалізованої допомоги населенню, співробітникам та студентам університету; надання консультативно- медичної допомоги пацієнтам; освоєння сучасних медичних технологій діагностики та лікування та сприяння їх впровадженню в стоматологічні заклади України; підготовка висококваліфікованих профільних лікарських та наукових кадрів.

Одним з головних напрямків діяльності Університетського стоматологічного центру є: організація надання кваліфікованої спеціалізованої та первинної лікувально-профілактичної стоматологічної допомоги населенню, співробітникам та студентам університету; надання консультативної допомоги хворим (дітям та дорослим); організація та проведення лікувально-профілактичної роботи щодо основних стоматологічних захворювань в установах, які обслуговуються на договірних засадах; здійснення медичної, стоматологічної практики, медичних маніпуляцій (ортопедичних, хірургічних, терапевтичних, дитячих, фізіотерапевтичних, лабораторних досліджень); надання консультативної та лікувально-профілактичної допомоги населенню незалежно від місця реєстрації, а також іноземним громадянам у межах діючих нормативних актів України.

Відповідно до наказу МОЗ України від 28.10.2002 року № 385 посада директора закладу охорони здоров`я (лікарська спеціальність «Організація і управління охорони здоров`я») належить до лікарських посад.

Згідно випуску 78 «Охорона здоров`я» Довідника кваліфікаційних характеристик професій» посада директора закладу охорони здоров`я, яку я займаю з 17.03.2011 року, є в переліку посад медичних працівників системи Міністерства охорони здоров`я України.

Судом за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , як медичному працівнику, встановлена та щомісячно виплачується надбавка за вислугу років згідно з Постановою КМУ № 1418 від 29.12.2009 року «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров`я».

Під час роботи на посаді директора Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року і по теперішній час позивач виконує роботу лікаря-стоматолога-терапевта вищої категорії терапевтичного відділення УСНЦ Харківського національного медичного університету от отримує доплату за суміщення цієї посади.

Вказана обставина підтверджується наказами Харківського національного медичного університету від 14.03.2013 р. № 248/к, від 01.08.2013 р. № 722/к, від 01.08.2016 р. № 784/к, від 02.01.2019 р. № 24/к, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 12-15)

Судом також встановлено, що позивач систематично проходить атестацію для підтвердження кваліфікаційної категорії за спеціальності терапевтична стоматологія, має посвідчення про проходження атестації.?

Суд зазначає, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, що до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії має зараховуватись стаж роботи навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Отже, періоди роботи ОСОБА_1 щодо якого виник спір, відноситься до спеціального трудового стажу, передбаченого статтею 55 Закону №1788-ХІІ.

При цьому, оскільки інших доводів щодо відсутності підстав для отримання позивачем грошової допомоги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не зазначало, суд вважає відмову відповідача у зарахуванні спірного періоду до спеціального стажу протиправною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до Постанови КМУ N9 1191 від 23.11.2011 року, посада, яку займає ОСОБА_1 з 17.03.2011 року підпадає під перелік закладів і установ охорони здоров`я та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затверджених постановою КМУ від 04.11.1993 р. № 909.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція у спорі, що розглядається, викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 20.02.2016 у справі №804/14800/14.

Пунктами 2, 4, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), підпункту 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги чинного законодавства України, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання пенсії за вислугу років, отже у суду наявні правові підстави для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн., згідно квитанції № ПН916076 від 27.01.2020 року, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м.Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області ( ) стосовно незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , що надає їй право на пенсію за віком, та ненарахування та невиплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення роботу на посаді директора Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області ( ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) роботу на посаді директора Університетського стоматологічного центру з 17.03.2011 року та нарахувати грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ - 14099344) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 березня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.