Справа № 815/7279/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2020 року

Київ

справа №815/7279/15

касаційне провадження №К/9901/9095/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Одеської митниці ДФС (далі - Митниця) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 (головуючий суддя - Свида Л.І., судді - Вовченко О.А., Єфіменко К.С.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 (головуючий суддя - Димерлій О.О., суддя - Кравченко К.В., Єщенко О.В.) у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) до Одеської митниці ДФС, Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Дочірнє підприємство Контейнерний термінал «Одеса» Компанії Ейч Ейч Ел Ей Інтернешнл ГмбХ», ТОВ «Зорі Про», ТОВ «СМК-ІВТ-Термінал», про визнання протиправними дій та стягнення матеріальної шкоди,

секретар судового засідання Савченко А.А.

представник позивача - Саєвська О.П.,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Митниці та Казначейства, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.03.2018, просив: визнати протиправними дії Митниці, які полягають у несвоєчаній передачі тимчасово вилученого на підставі протоколів про порушення митних правил від 13.03.2015 № 0201/50000/15, № 0202/50000/05, № 0203/50000/15 майна, яке належить ФОП ОСОБА_1 , на склад митного органу; стягнути з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 4758247,82 грн., у тому числі: 3133179,49 грн. - реальні збитки (1855604,93 грн. + 1362052,37 грн. + 369450,04 грн. - 453927,85 грн., де: 1855604,93 грн. - документально підтверджена сума придбання дошки обрізної та сировини (деревини сосни) для виготовлення дошки обрізної, 1362052,37 грн. - витрати на виробництво дошки обрізної, 369450,04 грн. - витрати на повернення дошки обрізної від Митниці (навантажувально-розвантажувальні роботи на ПАО «Іллічівськзовніштранс» та ТОВ «Зорі Про», перевезення, стафірування, навантажувально-розвантажувальні роботи ТОВ «МСІТ СЕРВІС», проведення експертизи), 453927,85 грн. - сума доходу (без врахування витрат) від реалізації дошки обрізної як технологічних дрів), 1625068,26 грн. - упущена вигода.

На обґрунтування зазначених позовних вимог ФОП ОСОБА_1 послався на положення статті 27, частини п`ятої статті 239 Митного кодексу України, пункту 1.5 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627, статей 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 03.10.2011 № 12-рп/2001 у справі № 1-36/2001. Зокрема, позивач послався на те, що він мав намір відправити вантаж (лісоматеріали) до Республіки Ізраїль, у зв`язку з чим декларантом були подані митні декларації на переміщення зазначеного товару в 30 контейнерах, однак Митницею контейнери були заблоковані та заборонено їх завантаження на судно. Внаслідок виявлення розбіжностей між фактичною вагою товару та вагою, зазначеною в деклараціях, Митницею були складені протоколи про порушення митних правил, а товар вилучений для розміщення на складах митного органу. Проте, за результатами розгляду протоколів про порушення митних правил, судом провадження по ним було закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, що стало підставою для звернення до Митниці з вимогами про повернення вилученого товару. Разом з цим, під час повернення товару ФОП ОСОБА_1 було виявлено невідповідність товару тій якості, яка була до передачі товару на склади Митниці, що підтверджено висновком експерта Одеської регіональної торгово-промислової палати № УТЕ-1624 від 03.11.2015. З огляду на те, що Митниця відповідає за пошкодження товару, що зберігається ним, завдана ФОП ОСОБА_1 шкода має бути стягнута з Державного бюджету України в розмірі, який визначений у висновку судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 02.07.2018, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019, позов задовольнив частково: визнав протиправними дії Митниці, які полягають у несвоєчасній передачі тимчасово вилученого майна на підставі протоколів про порушення митних правил від 13.03.2015 № 0201/50000/15, № 0202/50000/05, № 0203/50000/15, яке належить ФОП ОСОБА_1 , на склад митного органу; стягнув з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 3133179,56 грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 1625068,26 грн. відмовив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що оскільки Митниця вчинила протиправні дії, а саме - несвоєчасно передала тимчасово вилучене на підставі протоколів про порушення митних правил від 13.03.2015 №0201/50000/15, №0202/50000/15, №0203/50000/15 майно, яке належить позивачу, на склад митного органу, та протягом трьох та шести місяців зберігала товар на території митного терміналу ДП «ГПК Україна» в контейнерах під своїм контролем без укладення договорів на відповідальне зберігання та належної передачі товару на зберігання при вимогах законодавства щодо передачі товару на митні склади протягом двох діб, з урахуванням того, що провадження у справах щодо оскарження протоколів про порушенням митних правил було закрито за відсутності складу правопорушення, що свідчить про неправомірність їх складання та неправомірність вилучення товару за такими протоколами, то відповідальність за псування вилученого митним органом товару лежить саме на Митниці, яка і має відшкодувати збитки, понесені позивачем, у порядку, передбаченому законом. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суди виходили з того, що ФОП ОСОБА_1 не надано доказів намагання експортувати зіпсований товар або продати його на території України за максимально можливою ціною та отримати більший дохід, ніж той, що був отриманий від продажу вилученого товару як технологічні дрова в розмірі 453927,85 грн.

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 08.04.2019 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Митниці та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, які полягають у неправильному застосуванні норм, викладених у статті 56 Конституції України, статтях 1166, 1173 Цивільного кодексу України, статті 3 Закону України «Про судову експертизу», пункту 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.1996 № 116, пунктів 1.1, 2.3 розділу І, пунктів 4.14-4.23 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, пункту 1.1 розділу ІІІ, пунктів 1.2, 1.3 пункту 1 розділу ІV Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, абзацу 2 пункту 5.1.10 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 627, статті 137, частин 1, 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, пункту 40 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450, оскільки: висновок експерта Одеської регіональної торгово-промислової палати № УТЕ-1624 від 03.11.2015 не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, оскільки у ньому відсутня інформація про те, що він виконаних судовим експертом державної спеціалізованої науково-дослідної установи судових експертиз Міністерства юстиції України або атестованим судовим експертом, який не є працівником державної спеціалізованої установи; висновок судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018, складений судовим експертом Лях Л.Я. , не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, оскільки він був складений на підставі замовлення ФОП ОСОБА_1 , а не на підставі ухвали суду про призначення судової експертизи, з урахуванням того, що визначення змін показників якості товарної продукції, визначення вартості товарної продукції, визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної власнику майна внаслідок пошкодження цього майна належить до основних питань товарознавчої експертизи, а також зважаючи на те, що експертом для розрахунку суми збитків були використані, крім іншого, інвойси (рахунки-фактури), які не відповідають ознакам первинного документу, а носять лише інформаційний характер; ФОП ОСОБА_1 не було надано документів, які б підтверджували визначення розміру збитків шляхом проведення незалежної оцінки у відповідності до вимог пункту 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22.01.1996 № 116; в силу положень частини п`ятої статті 239 Митного кодексу України відповідальність за втрату або пошкодження товарів, що зберігаються, несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані органами доходів і зборів цим підприємствам на зберігання; стягнення з Державного бюджету України на користь позивача витрат на вантажно-розвантажувальні роботи, перевезення, стафірування, проведення експертизи на загальну суму 369450,04 грн. (яка входить до складу визначеного судом розміру шкоди) суперечить вимогам частини першої статті 325 Митного кодексу України.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.12.2019 призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 28.01.2020, який був відкладений до 18.02.2020.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що між ФОП ОСОБА_1 (продавцем) та Ізраїльською компанією «Levidey lavi Import&Distribution Ltd» (покупцем) був укладений контракт №11 від 26.08.2014, а також між ФОП ОСОБА_1 (продавцем) та Ізраїльською компанією «TREELOG L.T.D.» (покупцем) був укладений контракт № 15 від 15.01.2015, відповідно до умов яких: продавець передає, а покупець приймає і оплачує палетну заготовку, дошку необрізну (далі - товар) в обумовлений строк на умовах даного контракту, згідно специфікації, що додається до даного контракту та є його невід`ємною частиною (пункт 1.1 статті 1 договорів); ціна товару встановлюється в доларах США і включає вартість тари, упаковки, маркування, навантаження, розвантаження, доставки до пункту призначення, вартість оформлення всіх пакетів документів, необхідних для проведення митних процедур на експорт та товаросупровідних документів (пункт 3.1 статті 3 договорів); покупець проводить оплату узгодженої партії товару шляхом перерахування коштів на рахунок продавця, що вказаний у розділі 9 даного контракту, в розмірі 75% вартості кожної партії товару шляхом попередньої оплати, решту суми в розмірі 25% вартості кожної партії товару, протягом 5 банківських днів після підписання акту про передачі товару експедитором в порту (пункт 4.1 статті 4 договорів). Згідно специфікації № 2 до контракту №11 від 26.08.2014 та специфікації № 2 до контракту № 15 від 15.01.2015 ФОП ОСОБА_1 повинен був поставити на адресу покупців дошку будівельну хвойну, сосни, вартістю 330000,00 дол. США та 160000,00 дол. США відповідно.

Декларантом 26.02.2015 з метою митного оформлення товару (код УКТЗЕД ), країна виробництва Україна, який переміщувався в 30 контейнерах, до Митниці були подані митні декларації №500060702/2015/001305, №500060702/2015/001306, №500060702/2015/001247, згідно яких Митницею було здійснене оформлення товару «лісоматеріали розпиляні нестругані, нешліфовані, не мають торцевих з`єднань, пиломатеріали необрізні, з хвойної породи сосни звичайної».

Проте, зазначені контейнери були заблоковані та їх завантаження на борт судна було заборонено в зв`язку із необхідністю переогляду товару, за результатами якого були встановлені розбіжності щодо найменування (фактично «лісоматеріали розпиляні, нестругані, не шліфовані, не мають торцевих з`єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної») та фактичної ваги товару з даними митних декларацій, що стало підставою для складання Митницею протоколів про порушення митних правил від 13.03.2015 року №0201/50000/15, №0202/50000/15, №0203/50000/15 на громадянина ОСОБА_1 за ознаками складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України.

На підставі протоколу про порушення митних правил №0201/50000/15 від 13.03.2015 в порядку статті 511 Митного кодексу України Митницею був тимчасово вилучений товар, який переміщався в 15 контейнерах, цей товар перебував в зоні митного контролю на території митного терміналу ДП «ГПК Україна» та 02.06.2015 його було розміщено на склад ТОВ «ЗОРІ ПРО» на підставі договору про надання послуг відповідального зберігання від 26.01.2015, укладеного між Митницею та ТОВ «ЗОРІ ПРО», що підтверджується листами Митниці №10069/5/15-70-26-02 від 26.11.2015 та №114/10/15-70-26-02 від 12.01.2016. На підставі протоколів про порушення митних правил №0202/50000/15 №0203/50000/15 від 13.03.2015 в порядку статті 511 Митного кодексу України Митницею був тимчасово вилучений товар, який переміщався в 15 контейнерах, цей товар перебував в зоні митного контролю на території митного терміналу ДП «ГПК Україна» та 25.09.2015 його було розміщено на склад ТОВ «МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ» на підставі договору про надання послуг відповідального зберігання № 185 від 30.07.2015, укладеного між Митницею та ТОВ «МСК-ІВТ-ТЕРМІНАЛ», що підтверджується листом Митниці №114/10/15-70-26-02 від 12.01.2016.

Разом з цим, Малиновський районний суд міста Одеси постановами від 03.07.2015 у справі №521/10398/15-п та від 01.09.2015 у справі №521/12850/15-п, які набрали законної сили, закрив провадження у адміністративних справах відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 483 Митного кодексу України, та зобов`язав Митницю повернути ОСОБА_1 товар, вилучений за протоколами №0201/50000/15, №0202/50000/15, №0203/50000/15, після належного митного оформлення.

У зв`язку з викладеним, 07.09.2015 та 11.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до Митниці із заявами про повернення вилученого майна, який був повернутий ОСОБА_1 12.10.2015 та 15.10.2015, проте товар не відповідав первісній якості, яка була під час відправки товару, а саме: виявлено цвіль, плісняву, мох, гниль у вигляді чорних плям, зелений грибок або синяву, що є наслідком неправильного зберігання товару в контейнерах понад 3-6 місяців, про що було зроблено застереження у накладних про повернення.

Оскільки якість товару значно погіршилася, ОСОБА_1 16.10.2015 звернувся до Одеської регіональної торгово-промислової палати з заявою на проведення експертизи якості продукції, за результатами якої був складений висновок експерта №УТЕ-1624 від 03.11.2015, відповідно до якого пред`явлені пиломатеріали хвойних порід (сосна) дошки обрізні у кількості 1137,45 м3 за наявністю грибкових уражень деревини розподіляються наступним чином: 227,490 м3 дошок з наявністю деревозабарвлюючих грибів, які не викликають гнилі, які не впливають на фізико-механічні властивості деревини, а лише псують її зовнішній вигляд; 909,960 м3 дошок з наявністю деревозабарвлюючих грибів, які проникають у деревину глибиною більше 2 мм і дереворуйнівних грибів, які псують зовнішній вигляд і руйнують деревину. Дані дошки можуть бути використані для маловідповідальних деталей, розкрою та дрібні заготовки різноманітного призначення. Зазначені грибкові ураження утворюються в результаті підвищеної вологості деревини при тривалому, неправильному зберіганні.

З огляду на те, що за умовами контрактів №11 від 26.08.2014 та №15 від 15.01.2015, які зазначені в специфікаціях до цих контрактів, сосна має бути природної вологості, не допускається її зміна кольору, гниль, червоточина, тріщини, обзол, то повернутий позивачу товар не міг бути поставлений ним на адресу покупців - Ізраїльської компанії «Levidey lavi Import&Distribution Ltd» та Ізраїльської компанії «TREELOG L.T.D.», у зв`язку з чим ОСОБА_1 поніс матеріальну шкоду, розмір якої згідно висновку судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018, складеного судовим експертом Лях Л.Я. , склав 4758247,82 грн. (у тому числі: 3133179,56 грн. - фактичні збитки, 1625068,25 грн. - упущена вигода), яку і просив стягнути позивач Державного бюджету України на його користь.

Зокрема, у висновку судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018 судовий експерт встановив, що документально підтверджуються: витрати на придбання позивачем дошки обрізної та сировини (деревини сосни) для виготовлення дошки обрізної в загальному об`ємі 1137,45 м3 на суму 1855604,93 грн.; витрати на виробництво з сировини дошки обрізної, транспортно-експедиційні витрати та інші витрати по цій дошці на суму 1362052,37 грн.; витрати, понесені позивачем після повернення дошки обрізної в об`ємі 1137,45 м3 Митницею, на вантажно-розвантажувальні роботи контейнерів ПАО «Ільїчівськзовніштранс», ТОВ «ЗОРІ ПРО», перевезення, стафірування, навантажувально-розвантажувальні роботи ТОВ «МСІТ СЕРВІС» та проведення експертизи №УТЕ-1624, а також інші витрати в сумі 369450,04 грн.

Оскільки, позивач продав зіпсований товар, як технологічні дрова та отримав дохід від такої реалізації в розмірі 453927,85 грн., то збитки позивача склали 3133179,49 грн. (3587107,34 грн. - 453927,85 грн.).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 511 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товари - це безпосередні предмети порушення митних правил та відповідні документи, необхідні як докази у справі про порушення митних правил, можуть тимчасово вилучатися. У разі виявлення порушень митних правил, передбачених статтями 471 - 473, 476, 482 - 484 цього Кодексу, вилучення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які підлягають конфіскації відповідно до цих статей, а також відповідних документів є обов`язковим.

Згідно з пунктом 6 частини п`ятої статті 238, частинами першою, третьою - п`ятою статті 239 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на складах органів доходів і зборів можуть зберігатися товари, транспортні засоби комерційного призначення, вилучені відповідно до статті 511 цього Кодексу. Під складами органів доходів і зборів розуміються складські приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать органам доходів і зборів або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Порядок роботи складу органу доходів і зборів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі органу доходів і зборів, за рішенням керівника органу доходів і зборів або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися органами доходів і зборів на зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Кодексу таке зберігання вважається зберіганням на складі органу доходів і зборів. Органи доходів і зборів несуть передбачену законом відповідальність за втрату або пошкодження товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що зберігаються ними. У випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, таку відповідальність несе адміністрація підприємств, на складах яких розміщуються товари, передані органами доходів і зборів цим підприємствам на зберігання.

Відповідно до абзаців 1-3 підпункту 5.1.10 пункту 5.1 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), товари, транспортні засоби комерційного призначення, тимчасово вилучені в справах про порушення митних правил, та предмети контрабанди, вилучені відповідно до кримінально-процесуального законодавства, передаються на склад митного органу протягом поточного робочого дня, впродовж якого вони були вилучені. У виняткових випадках за наявності обґрунтованих підстав організація передачі товарів, транспортних засобів комерційного призначення може бути продовжена начальником підрозділу по боротьбі з контрабандою та порушеннями митних правил за погодженням з начальником господарсько-експлуатаційного відділу на строк не більше 2 діб. Для забезпечення розміщення тимчасово вилучених товарів і транспортних засобів комерційного призначення на складі митного органу посадова особа митниці, яка здійснила їх вилучення, повідомляє оперативному черговому митниці про вилучені товари і транспортні засоби комерційного призначення. Зазначена інформація оперативним черговим митниці негайно доводиться засобами зв`язку до відома начальника господарсько-експлуатаційного відділу для вжиття необхідних заходів щодо забезпечення своєчасного приймання товарів, транспортних засобів комерційного призначення на склад митного органу (визначення місця розміщення, засобів для цього тощо). На склад митного органу товари, транспортні засоби комерційного призначення передаються посадовою особою митниці, яка здійснила їх тимчасове вилучення, разом з описом предметів, оформленим за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку, та копіями процесуальних документів, на підставі яких проводилося і якими оформлювалося їх вилучення.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), товари, які через свої властивості не можуть зберігатися на складі митного органу, за рішенням керівника митниці або особи, яка виконує його обов`язки, можуть передаватися митним органом за договорами зберігання підприємствам, на складах яких створено необхідні умови для належного зберігання таких товарів. Для цілей цього Порядку таке зберігання вважається зберіганням на складі митного органу. Висновок щодо неможливості зберігання товарів на складі митного органу за результатами їх огляду та/або вивчення наявних товаросупровідних та інших документів надається завідуючим начальнику господарсько-експлуатаційного відділу, який невідкладно інформує про це керівника митниці або особу, яка виконує його обов`язки, та надає пропозиції щодо місця розміщення таких товарів. Обов`язок щодо підготовки договорів зберігання між митницею і відповідним підприємством та підготовки акта приймання-передавання товарів покладається на уповноважену посадову особу господарсько-експлуатаційного відділу митного органу. Не допускається передача товарів на зберігання іншим підприємствам без відображення їх в оперативному обліку митниці.

Частиною третьою статті 243 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Відповідно до частини третьої статті 528 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо за результатами перевірки законності та обґрунтованості постанови суду у справі про порушення митних правил ця постанова буде скасована, а справа закрита, або адміністративне стягнення за порушення митних правил буде змінено, конфісковані товари, транспортні засоби, сума штрафу або її відповідна частина повертаються особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, або її представникові. Якщо конфісковані товари, транспортні засоби неможливо повернути в натурі, повертається їхня вартість за вирахуванням сум належних митних платежів за ставками, що діяли на день конфіскації. Повернення грошових коштів, зазначених у цій частині, здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, з державного бюджету.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що Митниця вчинила протиправні дії, які полягали у несвоєчасній передачі тимчасово вилученого на підставі протоколів про порушення митних правил від 13.03.2015 №0201/50000/15, №0202/50000/15, №0203/50000/15 майна, яке належить позивачу, на склад митного органу, та протягом трьох і шести місяців зберігала товар на території митного терміналу ДП «ГПК Україна» в контейнерах під своїм контролем без укладення договорів на відповідальне зберігання та належної передачі товару на зберігання при вимогах законодавства щодо передачі товару на митні склади протягом двох діб, з огляду на що відповідальність за псування вилученого Митницею товару лежить саме на Митниці, яка і має відшкодувати збитки, понесені позивачем, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 30 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених ним для досягнення певної економічної мети (у даному випадку поставки товару на експорт), втраті або пошкодження майна внаслідок неправомірних дій органів державної влади.

Відповідно до частини третьої статті 147 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної вдали чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Положеннями частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позов в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 3133179,56 грн., суди виходили з того, що саме таку суму збитків поніс позивач в результаті незаконних дій Митниці, що підтверджується матеріалами справи та висновком судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018, складений судовим експертом Лях Л.Я .

Як вбачається з матеріалів справи, завдання збитків ФОП ОСОБА_3 пов`язував саме із неможливістю виконання ним своїх зобов`язань за контрактами №11 від 26.08.2014 та №15 від 15.01.2015, укладеними з Ізраїльською компанією «Levidey lavi Import&Distribution Ltd» та Ізраїльською компанією «TREELOG L.T.D.», з огляду на псування товару, а розмір збитків - висновком судово-економічної експертизи № 2 від 21.03.2018.

Разом з цим, пунктами 1.1 статті 1 вказаних вище контрактів передбачено, що предметом контрактів є палетна заготовка, дошка необрізна згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною контракту; згідно специфікацій до зазначених контрактів найменуванням продукції є дошка будівельна хвойна, сосна; за інформацією, вказаною у вантажних митних деклараціях, позивачем експортувався товар «лісоматеріали розпиляні нестругані, нешліфовані, не мають торцевих з`єднань, пиломатеріали необрізні, з хвойної породи сосни звичайної»; згідно протоколів про порушення митних правил за результатами переогляду був вилучений товар «лісоматеріали розпиляні, нестругані, не шліфовані, не мають торцевих з`єднань обрізні з хвойної породи сосни звичайної».

Таким чином, задовольняючи позов в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальної шкоди, суди не надали належної правової оцінки тому, що предметом контрактів №11 від 26.08.2014 та №15 від 15.01.2015, укладених між ФОП ОСОБА_3 з Ізраїльською компанією «Levidey lavi Import&Distribution Ltd» та Ізраїльською компанією «TREELOG L.T.D.», була палетна заготовка, дошка необрізна згідно специфікацій; суди не перевірили, чи відповідає товар, зазначений у вантажних митних деклараціях та протоколах про порушення митних правил, за своїми характеристиками умовам пункту 1.1 статті 1 контрактів з урахуванням специфікацій; які витрати поніс позивач саме для виготовлення товару, який повинен був бути експортований згідно умов контрактів №11 від 26.08.2014 та №15 від 15.01.2015 з урахуванням специфікацій; чи була отримана та, відповідно - повернута у зв`язку з невиконанням умов контрактів, позивачем оплата у розмірі 75% вартості кожної партії товару у відповідності до положень пункту 4.1 статті 4 контрактів; чи всі витрати, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням товару, пов`язані з виконанням ним умов контрактів №11 від 26.08.2014 та №15 від 15.01.2015; яка реальна вартість пошкодженого майна.

Положеннями статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено процесуальне право учасника справи подати до суду висновок експерти, складений на його замовлення.

При цьому, при оцінці такого висновку застосовується загальна процедура доказування за правилами, встановленими в статтях 72-78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017).

Отже, при перевірці й оцінці висновку судового експерта суди повинні з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Такої оцінки висновки судів не містять.

Зазначені обставини входять до предмету доказування, проте не були встановлені судом.

Поверховий підхід та неповнота при з`ясуванні обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій вимагають повторного і більш ретельного дослідження їх судом.

З урахуванням наведеного касаційна скарга Митниці підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди у розмірі 3133179,56 грн. із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 349, п. 1 ч. 2 ст. 353, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Одеської митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди у розмірі 3133179,56 грн., а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду