Справа № 337/3512/19
Суддя: Крамар О. М.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №337/3512/19
провадження №2-а/176/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

за участі секретаря судових засідань Кіняк Т.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) до поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Калини Богдана Анатолійовича (адреса: Запорізька область м. Запоріжжя вул. Перемоги, 96) про скасування постанови серії ЕАВ №1285504 про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року, за підсудністю, від Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Калини Богдана Анатолійовича, в якому він просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАВ №1285504 від 02.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

В своєму позові позивач зазначає, що 02.07.2019 року відносно нього, сержантом поліції Калиною Богданом Анатолійовичем, УПП в Запорізькій області була винесена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн.

Згідно вказаної постанови, він, 02.07.2019 року о 06 год. 32 хв. керував транспортним засобом державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Запоріжжя по вул. Космічна, 140, не подав сигнал світловим покажчиком поворота відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п.п. 9.2.6 Правил дорожнього руху України.

З вказаною постановою інспектора поліції він не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав.

Всупереч вимогам закону, дана постанова була винесена з порушенням вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи та без будь - якої підготовки до розгляду справи. В порушення вимог ст. 279 КУпАП не було оголошено посадову особу, яка розглядала справу, не були вирішені клопотання, досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Дана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема покази свідків, показники технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, тощо, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, вказав, що відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015 складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення. є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у ст. ст. 258, 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане у ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідно органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 3 ст. 258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу, проте постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Фактично, розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспорного засобу, унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи.

Також зазначив, що вказані відповідачем правила дорожнього руху він не порушував. Просив скасувати постанову серії ЕАВ №1285504 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, за відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 03.02.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судове засідання на 13 год. 00 хв. 11 лютого 2020 року.

11 лютого 2020 року, за клопотанням позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неявкою відповідача та через відсутність відомостей щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 28 лютого 2020 року на 13 год. 00 хв.

21.02.2020 року на адресу суд від відповідача інспектора роти №2 батальойну №4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Калини Богдана Анатолійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

02.07.2019 року під час несення служби на стаціонарному посту «Запоріжжя-Південь» 296 км. автомобільної дороги Харків - Запоріжжя - Алушта - Ялта, ним, інспектором роти №2 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП Калиною Б.А., приблизно о 06 год. 15 хв. було візуально виявлено транспортний засіб Renault Sandero з д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив вимоги п. 9.2.6 Правил дорожнього руху України.

Частиною другої статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за

порушення правил вимог користування попереджувальними сигналами при

початку руху чи зміні його напрямку у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху України: Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст. 6 КУпАП: Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням.

Керуючись п.1., ч.1., ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" зупинення транспортного засобу: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі - якщо водій порушив, було прийнято рішення про зупинення вищевказаного транспортного засобу для з`ясування всіх обставин по справі.

Представившись згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", була наголошена причина звернення, а саме те, що водій порушив вимоги ПДР України.

Оскільки згідно ч.1, п.2, ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" - були підстави для перевірки документів особи, а саме: Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчуюсь особу, та/або, документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках - якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та керуючись п.2.4. "а" Правил дорожнього руху України в якому наголошується наступне: "На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись, а також пред`явити документи, зазначені в пункті 2.1, а саме:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності зазначив.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 р. "у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення" встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.

Враховуючи вищевказане, за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП відносно нього була винесена постанова у справі про таке правопорушення.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, то вони були почуті. вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя («Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Ідея справедливого судового розгляду включає основоположне право на змагальні провадження.

Право на змагальні провадження фактично означає можливість сторін у кримінальному або цивільному слуханні бути обізнаними щодо усіх коментарів з приводу представлених доказів та спостережень, навіть якщо вони представлені незалежним представником національних юридичних послуг, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду.

Право на змагальні провадження повинно надаватись у задовільних умовах: сторона у справі повинна мати можливість ознайомитись із доказами у суді, і коментувати їх існування, зміст та достовірність у належній формі у встановлений час за необхідності, отримати відкладення справи.

Крім того, зазначив, що позивачеві були роз`яснені всі права та надана можливість для надання всіх доказів щодо його непричетності до скоєного правопорушення. При винесенні даної постанови ним були дотримані всі вимоги закону. В зв`язку з вищевикладеним просив у задоволенні позову відмовити.

28.02.2020 року у судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Таким чином позивач скористався своїм процесуальним правом, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач - поліцейський 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькійобласті сержант поліції Калина Богдан Анатолійович, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось на адресу суду /а.с.54/, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, на підставі ч.1 ст.205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1285504 від 02.07.2019 року, складеною поліцейським УПП в Запорізькій області сержантом поліції Калиною Б.А., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КупАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн.

Згідно з вищезазначеною постановою, інспектором встановлено, що «02.07.2019 року о 06 год. 14 хв. в м. Запоріжжя по вул. Космічна, 140, водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п.9.2.б. Правил дорожнього руху України". За вказане правопорушення настає адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП /а.с.7-8/

Позивач надав суду копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, яку було вручено останньому інспектором поліції.

Відповідач, у свою чергу, матеріали по справі про адміністративне правопорушення відносносно Коцевича В.С., як доказ правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суду не надав. Як доказ правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем було надано лише диск відеофіксації.

Щодо законності складання інспектором Калиною Б.А. оскаржуваної постанови, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, частинами першою, другою, третьою та п`ятою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268КУпАП).

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками та ін.

Згідно висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 25.05.2015 року у справі №5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Тобто, враховуючи висновки Конституційного Суду України та положення ст. 258 КУпАП можна зробити наступні висновки, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу, проте постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Постанова про притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. При цьому, працівник поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка визначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Однак, зазначених вимог Закону інспектор не дотримався.

Суд зазначає, що підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого КУпАП.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП та роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення", орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови.

Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Крім того, у своїй постанові від 26 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Так, відповідачем, як доказ, надано диск DVD-R, який було відтворено у судовому засіданні. Як слідує із даного диску, на ньому маються три відеофайли з відеозаписом від 02.07.2019 року. На одному із відеофайлів інспектор роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Калина Богдан Анатолійович, повідомляє позивачу, що відносно нього відкрито адміністративне провадження про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та ст. 307, 308 КУпАП.

Проте, як слідує із даних відеофайлів, вони відображають лише запис з`ясування обставин вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Сам факт нібито вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення на відеозаписах відсутній.

Таким чином, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Окрім того, слід зазначити, що оскаржувана постанова від 02.07.2019 року серії ЕАВ №1285504 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Таким чином, доводи позивача щодо незаконності винесення відносно нього постанови, а також про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, заслуговують на увагу.

Доводи відповідача у відзиві, не спростовують доводи позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Це також слідує з закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову, а тому вину позивача у вчиненні правопорушення повинен довести саме відповідач.

Відповідно до вимог статті 10 КУпАП вина є обов`язковою умовою адміністративної відповідальності, юридичний факт, який є підставою для притягнення до відповідальності.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП відбувся з порушенням його порядку, визначеним Інструкцією та КУпАП, сама постанова, відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, складена з порушенням вимог ст.283 КУпАП, та обставини викладені в ній не доведені відповідними належними та допустимими доказами, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 п.1 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодесу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 62 Конституції України, ст.ст. 7,9,10,11, 247, 280 КУпАП, ст. ст. 6-10, 12, 19, 20, 22, 72-78, 79, 90, 94, 124, 139, 159, 160, 205, 241-246, 250, 257, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержанта поліції Калини Богдана Анатолійовича про скасування постанови серії ЕАВ №1285504 про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1285504 від 02.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відшкодування судових витрат віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - інспектор роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Калина Богдан Анатолійович (адреса: Запорізька область м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 96)

Повне рішення суду складено 28 лютого 2020 року.

Суддя