Справа № П/320/95/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 лютого 2020 року П/320/95/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши у м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову у виконавчому провадженні №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. та зобов`язати надати відповіді на звернення боржника (позивача).

13 січня 2020 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення та встановив строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу. А саме, недоліки позовної позивач мав усунути шляхом подання до суду: копій усіх заповнених сторінок паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; уточненої позовної заяви (два примірники), в якій позивачу необхідно уточнити склад учасників по справі та прохальну частину позовної заяви зобов`язального характеру, з урахуванням вказаних судом зауважень; оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 4431,43 грн.; письмових пояснень із зазначенням дати отримання копії постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18 (а у разі пропуску строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, - доказів поважності причин пропуску такого строку).

Копію даної ухвали позивач отримав 04.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №158.

18 лютого 2020 року через засоби поштового зв`язку до суду на виконання ухвали позивачем подано уточнену позовну заяву, до якої долучено копії усіх заповнених сторінок паспорта громадянки України ОСОБА_1 , оригінал документа про сплату судового збору у розмірі 4431,43 грн.

Крім того, в уточненій позовній заяві позивач визначала, що відповідачем у даній справі є Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а свої позовні вимоги виклала в наступній редакції:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору;

- визнати бездіяльність посадових осіб виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправною та зобов`язати надати відповіді на клопотання боржника від 20.04.2018 та клопотання від 05.12.2019.

Також, в уточненій позовній заяві позивач заявила клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Тобто, чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів певним строком. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби та приватного виконавця, зокрема, спеціальні строки звернення до суду з таким позовом, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови державного виконавця законодавством встановлено спеціальний 10-денний строк, обчислення якого пов`язано з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Початок перебігу строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подачу адміністративного позову позивач зазначила, що після прийняття Київським апеляційним судом постанови по справі №361/3320/18 вона 05 грудня 2019 року звернулась до відповідача із письмовим клопотанням про необхідність виконання цієї постанови, проте відповіді на дату звернення до суду із даною позовною заявою отримано не було, що, на думку позивача, є триваючим у часі порушенням прав боржника та свідомим невиконанням рішення суду. При цьому, позивач зауважила, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить терміну розгляду клопотань учасника провадження, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. винесено постанову №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору.

Вказана постанова була оскаржена позивачем до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 у справі №361/3320/18 скаргу позивача задоволено. Зокрема, скасовано постанову від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. у виконавчому провадженні №46308788.

Постановою Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18 скасовано ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2019 в частині скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору та в цій частині закрито провадження у справі. Роз`яснено, що вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18, повний її текст складений 09 серпня 2019 року.

Отже, з огляду на вказані обставини та враховуючи те, що матеріали позовної заяви не містять конкретної дати отримання позивачем копії постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18 і позивачем на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2020 не надано жодних доказів, які б дозволили відраховувати цей строк від іншої дати ніж 09.08.2019, суд приходить до висновку, що з моменту складання повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18, а саме з 09.08.2019, позивач мала реальну можливість оскаржити постанову у виконавчому провадженні №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору в порядку адміністративного судочинства у десятиденний строк.

Таким чином, з огляду на положення частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України останнім днем строку на звернення до суду з позовом про оскарження постанови у виконавчому провадженні №46308788 від 17.01.2018 є 19.08.2019.

Водночас з даною позовною заявою позивач звернулась до суду лише 31.12.2019 (відбиток календарного штемпеля підприємства поштового зв`язку на конверті), тобто з порушенням десятиденного строку звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження постанови №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору.

При цьому, на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач посилається на те, що вона 05 грудня 2019 року звернулась до відповідача із письмовим клопотанням про необхідність виконання постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18.

Проте, суд не приймає такі доводи позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

При цьому слід враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа "Стаббігс та інші проти Великобританії").

Водночас, незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не можуть розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають йому вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30.08.2018 в адміністративній справі № 813/2897/16 та 07.03.2018 в адміністративній справі № 664/51/17.

Отже, з наведеного вбачається, що після прийняття Київським апеляційним судом постанови від 31.07.2019 у справі №361/3320/18, повний текст якої було складено 09.08.2019 та в якій було роз`яснено, що вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору №46308788 від 17.01.2018 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, позивач мала реальну можливість звернутись до суду з відповідною позовною завою, якщо вважала що відповідачем було неправомірно прийнято таку постанови, в межах десятиденного строку з дня складання повного тексту постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18.

З огляду на вище вказане, суд критично ставиться до викладених позивачем доводів зазначених на підтвердження дотримання строку звернення до суду з даним позовом.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі "МШ "Голуб" проти України").

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі "Смірнова проти України" визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

З огляду на вказане, дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Показовою в питанні застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції є справа "Gradescolo S.R.L. проти Молдови".

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Як зазначив Верховний Суд у своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17, строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

Оскільки судом встановлено, що позивач дізналась про те, що постанову у виконавчому провадженні №46308788 від 17.01.2018 про стягнення виконавчого збору може бути оскаржено в порядку адміністративного судочинства саме з постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18 (повний текст складено 09.08.2019), то звертаючись до суду з позовом 31.12.2019 позивачем пропущено спеціальний десятиденний строк, регламентований ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, будь-яких належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали їй звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати відповідь на клопотання боржника від 20.04.2018, оскільки цей спір вже був вирішений в судовому порядку шляхом прийняття постанови Київського апеляційного суду від 31.07.2019 у справі №361/3320/18.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.