Справа № 640/17654/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 лютого 2020 року м. Київ№ 640/17654/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"
до Антимонопольного комітету України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просило визнати дії відповідача щодо відкриття провадження у справі №127-26.13/70-19 протиправними та зобов`язати Антимонопольний комітет України закрити провадження у справі №127-26.13/70-19 (№09/175-р).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

15.11.2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва провадження у справі №640/17654/19 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Київського апеляційного адміністративного суду за наслідком розгляду апеляційної скарги Антимонопольного комітету України на ухвалу суду від 23.09.2019 року у справі №640/17654/19.

25.11.2019 року ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 року поновлено провадження у адміністративній справі №640/17654/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Через канцелярію суду від представника Антимонопольного комітету України надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яка мотивована тим, що вказана справа не підсудна адміністративному суду. В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на те, що усі справи зі спорів про оскарження дій органів Комітету у зв`язку із розглядом справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є правовідносинами, пов`язаними із захистом економічної конкуренції і такі спори віднесені до юрисдикції господарських судів.

Розглянувши подані документи та матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що публічно-правовий спір, згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

При цьому, відповідно до п.6 ч.2 ст.20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (в редакції, що набрала чинності 15.12.217 року) Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: справи у спорах, які виникають із відносин, пов`язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

У п.16 ч.1 Перехідних положень ГПК України (в редакції після 15.12.2017 року) установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності, справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Згідно абз.4 ст.16 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) справи у спорах про порушення майнових прав інтелектуальної власності розглядаються господарським судом за місцем вчинення порушення.

Також, у п.7 ч.1 ст.20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було отримано лист від Антимонопольного комітету України про початок розгляду справи №127-26.13/70-19(№09/175-р) розпочатої за ознаками вчинення позивачем порушень, передбачених п.15 ст.50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання листами від 21.11.2018 року №170 та від 26.10.2018 №101 недостовірної інформації Антимонопольному комітету України. Крім того, як зазначає позивач, предметом недостовірної інформації стала заява від іноземної компанії за порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" права на інтелектуальну власність.

Таким чином, з огляду на предмет спору у даній справі - спір щодо правомірності дій Антимонопольного комітету щодо відкриття провадження у справі №127-26.13/70-19 про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд приходить до висновку, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є господарсько-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а отже про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що останній має право звернутися з вказаним позовом до відповідного суду господарської юрисдикції.

У ч.2 ст.238 КАС України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання до суду не надходило.

Керуючись положеннями ст.ст. 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у адміністративній справі №640/17654/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до Антимонопольного комітету України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Попередити позивача, що повторне звернення з тими самими вимогами до адміністративного суду не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена повністю або частково протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська