Справа № 520/4332/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

17.02.2020 р. справа №520/4332/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., позивача - не прибув, представника відповідача - Тищенко В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління Національної поліції в Харківській області
провизнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання незаконним наказу начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області № 313 від 01.04.2019 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ВГІ в метрополітені ГУНП в Харківській області» про звільнення зі служби в поліції старшого слідчого СВ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 та скасування його; 2) визнання незаконним наказу начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області № 91о/с від 02.04.2019 в частині звільнення із служби в поліції старшого слідчого СВ ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580- VIII (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) та скасування його; 3) поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області з 02 квітня 2019 року; 4) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області внести відповідні відомості до трудової книжки ОСОБА_1 щодо поновлення на посаді; 5) зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 02 квітня 2019 року по дату поновлення на роботі; 6) стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50.000,00гривень.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, які б могли потягнути за собою таке суворе дисциплінарне стягнення, як звільнення. Наполягав, що відсутність на службі була викликана необхідністю відвідання лікаря для оформлення листа тимчасової непрацездатності.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - Управління, ГУНП, владний суб`єкт), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що подія скоєння дисциплінарного проступку мала місце. Наполягав, що обставини події оцінені вірно, міра відповідальності обрана правильно, процедура накладення покарання дотримана.

Незважаючи на заявлення позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, суд не вбачає потреби у залученні до участі у справі органів Державної казначейської служби України, оскільки згадана Служба не уособлює собою Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів. Викладене цілком узгоджується із правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019р. по справі №242/4741/16-ц, а також постанови Верховного Суду від 01.08.2018 р. по справі №520/4116/16-ц.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник з 30.07.2002р. проходив публічну службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015р. - в органах Національної поліції України, з 31.03.2017р. обіймав посаду старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції в метрополітені ГУ НП в Харківській області.

21.03.2019р. наказом начальника ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській області №26 до заявника застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання вимог п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині обов`язку виконувати свої службові обов`язки відповідно до наказів керівництва, п.п.4, 5 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині обов`язку безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону та вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника

Зазначений наказ був оскаржений ОСОБА_2 В. до суду, але рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019р. по справі №520/3823/19 (набрало законної сили 10.10.2019р.) позов залишено без задоволення.

Наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 28.03.2019р. №292 заявник був у черговий раз притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани за вчинення дисциплінарного проступку, а саме за порушення вимог ч.2 ст.9, ст.25, ст.28, ч.4 ст.38, ч.1 ст.40, ч.2 ст.93 КПК України, під час досудового розслідування в кримінальних провадженнях № 0000010, № 0000011, № 0000256, № 0000255, № 0000254, № 0000268, № 0000277, № 0000276, № 0000278, № 0000224, № 0000275.

Зазначений наказ також був оскаржений заявником до суду, але рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.08.2020 р. по справі №520/4281/19 (набрало законної сили 21.10.2019 р.) позов залишено без задоволення.

У подальшому вже після застосування згаданих вище дисциплінарних стягнень працівниками відповідача була виявлена подія відсутності заявника за місцем служби, а саме: за твердженням тероргану поліції з 09:00год. до 18:00год. 11.02.2019р. та з 09:00год. до 09:30год. і з 16:00год. до 17:10год. 12.02.2019р. заявник був відсутній на службі без поважних причин, що є порушенням вимог п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію України".

Порушення дисципліни у вигляді відсутності на службі заявник пояснив тим, що напередодні він хворів і перебував на лікарняному. Відтак, по одужанню, у нього виникла потреба в оформленні листа тимчасової непрацездатності і необхідність відвідання для цього різних медичних установ, зокрема, поліклініки за місцем реєстрації (розташована у м. Люботин Харківської області), а також поліклініки Державної установи "ТМО МВС України по Харківській області".

Наказом начальника Відділу поліції в метрополітені ГУ НП в Харківській області від 13.02.2019 р. №16 за цією подією було призначено службове розслідування.

Результати службового розслідування оформлені висновком від 29.03.2019р. (далі за текстом Висновок).

Текст Висновку містить судження про підтвердження події вчинення поліцейським дисциплінарного проступку у вигляді відсутності на службі без поважних причин, пропозицію застосувати покарання у вигляді звільнення зі служби в поліції.

01.04.2019 р. начальником Управління з посиланням на Висновок було видано наказ №313 про накладення на заявника дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для видання згаданого наказу суб`єктом владних повноважень обрані положення п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статусу Національної поліції України та п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", а фактичною підставою послугувало судження про вчинення дисциплінарного проступку у вигляді відсутності на службі без поважних причин 11.02.2019р. у період часу з 09:00год. до 18:00год. та 12.02.2019 р. в період часу з 09:00год. до 09:30год. та з 16:00год. до 17:10год.

02.04.2019р. наказом Управління №91 ос/с заявника звільнено зі служби згідно з п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Не погодившись із правомірністю дисциплінарного покарання у вигляді звільнення зі служби, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1 ч.1 ст.18); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2 ч.1 ст.18); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3 ч.1 ст.18).

Як передбачено ч.1 ст.64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі забезпечує дотримання публічним службовцем закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій діяльності.

За визначенням ч.1 ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу ч.3 ст.1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків ч.2 ст.14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до ч.1 ст.14 цього ж статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

У тексті позову заявник не заперечував достовірність події відсутності на службі.

Ця ж подія підтверджена і текстом Висновку.

Вирішуючи спір, суд зважає, що відповідно п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Суд вважає, що знаходження працівника поза межами дислокації тероргану поліції (структурного підрозділу тероргану поліції) є абсолютно правомірним у тому випадку, коли це викликано інтересами служби, тобто зумовлено виконання обов`язків за посадою, доручень керівників тощо.

У спірних правовідносинах такі обставини відсутні, що не заперечується самим заявником.

Тому слід визнати, що у діях заявника формально наявний об`єктивний елемент (сторона) складу дисциплінарного проступку.

Стосовно посилань заявника на необхідність оформити та зареєструвати лист тимчасової непрацездатності суд зазначає, що відповідно до п.п. 1.3 спільного Наказу ДУ "ТМО МВС України по Харківській області та ГУ НП в Харківській області від 23.09.2016р. №83/975 "Про медичне обслуговування працівників органів та підрозділів ГУНВ в Харківській області поліклінікою ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" та реєстрацію листків непрацездатності" та "Внутрішнього розпорядку дня секторів патрульної поліції та працівників ВП в метрополітені" (затверджено дорученням начальника ВП в метрополітені 29.12.2018р. за №208) реєстрація лікарняного здійснюється із обов`язковим повідомленням та за вказівкою керівництва.

У спірних правовідносинах заявник такої вказівки не одержував.

Суд вважає, що у будь-якому разі заявник повинен був прибути на службу о 9:00год. наступного робочого дня після завершення тимчасової непрацездатності, а саме 11.02.2019р.

Однак, заявник 11.02.2019р. о 09:00год. на службу не прибув, що не заперечується і ним самим.

Наведені заявником доводи об`єктивно не здатні виправдати протиправної поведінки поліцейського, котрий усвідомлено був відсутній на службі у робочий час, на власний розсуд обравши спосіб поведінки у спірних правовідносинах і намагаючись самостійно у робочий час здійснити реєстрацію листа тимчасової непрацездатності без вказівок керівництва.

Продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами ч.3 ст.13 Статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу ч.3 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до ч.8 ст.19 Статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

При цьому, відповідно до положень ч.6 ст.19 Статуту, обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.

Строк дії дисциплінарних стягнень визначено ст. 23 Статусу і становить: 1) зауваження - протягом двох місяців; 2) догана - протягом трьох місяців; 3) сувора догана - протягом чотирьох місяців; 4) попередження про неповну службову відповідність - протягом шести місяців; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення з посади - протягом одного року; 6) звільнення зі служби в поліції - протягом трьох років.

Суд вважає, що застосований до позивача захід дисциплінарного покарання (звільнення зі служби) враховує усі визначені ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції фактори, зокрема, і попередню (минулу) службову діяльність заявника, а саме: наявність не знятих станом на 01.04.2019р. дисциплінарних стягнень у вигляді догани (наказ від 21.03.2019р.) та суворої догани (наказ від 28.03.2019р.).

Тому суд вважає, що владний суб`єкт - Управління - у даному конкретному випадку обставини спору з`ясував повно, оцінив вірно, вчинене поліцейським діяння кваліфікував правильно, норму закону визначив належну, зміст норми права витлумачив відповідно до її дійсної суті, забезпечив дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушив), взяв до уваги суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи, адекватно співвідніс застосовану міру відповідальності із характером, змістом та наслідками протиправного діяння.

Підтверджена судом правомірність застосування дисциплінарного покарання виключає існування правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі проходження публічної служби в органах та підрозділах поліції не знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено в повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 27 лютого 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Суддя Сліденко А.В.