Справа № 500/2696/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2696/19 пров. № А/857/1780/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Баранюка А.З.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит від 07 листопада 2019 року та зобов`язати відповідача надати таку інформацію.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 07.11.2019 року він звернувся з запитом на інформацію до Генеральної прокуратури України у якому просив надіслати на електронну адресу :

- копію витягу з ЄРДР щодо можливого вчинення запитувачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України;

- прізвище, ім`я, по-батькові, посаду, місце роботи реєстратора відповідного органу військової прокуратури, що вніс до ЄРДР відомості щодо можливого вчинення запитувачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України. Вказує, що зазначене звернення було проігноровано відповідачем, відповідь не була надана, а тому він вважає таку бездіяльність відповідача протиправною. Просив позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Генеральної прокуратури України на електронні поштові адреси та із запитом на інформацію, у якому просив надіслати на електронну адресу копію витягу з ЄРДР щодо можливого вчинення запитувачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України та прізвище, ім`я, по-батькові, посаду, місце роботи реєстратора відповідного органу військової прокуратури, що вніс до ЄРДР відомості щодо можливого вчинення запитувачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України.

12 листопада 2019 року листом за № 10/1/3-Р запит позивача був надісланий для розгляду заступнику військового прокурора Західного регіону України. Зазначений лист був надісланий позивачу для відома.

Військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону Західного регіону України листом від 29 листопада 2019 року №35-3214вих-19 надано відповідь, якою ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до проведеного моніторингу Єдиного реєстру досудових розслідувань військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України не здійснюється, а у військової прокуратури Тернопільського гарнізону відсутні матеріли кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст. 337 КК України.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 та 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про інформацію" визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про інформацію" врегульовано, що будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про інформацію" суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Частинами 2 і 3 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Судовою колегією встановлено, що Генеральна прокуратура України не розглянула запит ОСОБА_1 , а направила його за належністю для розгляду заступнику військового прокурора Західного регіону України, про що повідомила позивача.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Пунктом 9.1 наказу Генерального прокурора України від 29 серпня 2014 року № 12 гн "Про особливості діяльності військових прокуратур" військових прокурорів усіх рівнів зобов`язано забезпечити виконання вимог закону при прийманні, реєстрації, розгляді та вирішенні заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, вчинені військовослужбовцями військових формувань України та іншими особами зазначеними у пункті 7 цього наказу, внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відтак, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що розпорядником запитуваної позивачем інформації не могла бути Генеральна прокуратура України, яка, відповідно, не могла розглянути звернення позивача, оскільки розпорядником такої інформації є відповідний орган військової прокуратури.

Таким чином, направлення відповідачем 12 листопада 2019 року запита позивача до заступника військового прокурора Західного регіону України відповідає положенням ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За таких обставин, відповідач при розгляді звернення ОСОБА_1 від 07 листопада 2019 року діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі №500/2696/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.03.2020р.