Справа № 200/1426/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р. Справа№200/1426/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., за участі секретаря судового засідання Супрун Г.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Банк Форвард» про визнання неправомірними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року шляхом надіслання поштою позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, у якому, у урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2019 року №60793281;

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача про стягнення з боржника основної винагороди від 21 січня 2020 року в рамках виконавчого провадження №60793281;

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача про арешт коштів боржника від 21 січня 2020 року в рамках виконавчого провадження №60793281

- визнати незаконною та скасувати постанову відповідача про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 лютого 2020 року в рамках виконавчого провадження №60793281.

На обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідач є приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, а тому відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» мав право на відкриття виконавчого провадження лише у разі наявності у позивача майна, місцем знаходження якого є м. Київ. У позивача відсутнє майно в м. Києві, тому при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження №60793281 від 05.12.2019 відповідачем допущено порушення чинного законодавства, також відповідач перевищив надані йому законом повноваження, а тому дії щодо відкриття виконавчого провадження поза межами свого виконавчого округу, а також дії щодо вчинення інших виконавчих дії є неправомірними. Також позивач посилався на те, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка винесена в рамках виконавчого провадження №60793281 є протиправною з огляду на протиправність самого факту відкриття виконавчого провадження № 60793281. Окрім того, позивач зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №607932814 або інших процесуальних документів по виконавчому провадженні №607932814 не було отримано.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Дії приватного виконавця були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». За приписами статті 24 вказаного Закону право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувану. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцезнаходженням майна боржника. Грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України. Стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, що було підтверджено довідкою АТ «Банк Форвард». Оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 26 лютого 2020 року була винесена приватним виконавцем відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» після отримання інформації, що позивач отримує дохід від Відділу освіти Іллінівської сільської ради Костянтинівського р- ну Донецької області.

Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу позивача, що зазначена у виконавчому документі, було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження №60793281 від 05 грудня 2019 року рекомендованим поштовим відправленням за №238. Згідно інформації з офіційного сайту Укрпошта за №238 18 грудня 2019 року лист повернувся у зв`язку із неврученням під час доставки на адресу приватного виконавця. Всі інші документи по виконавчому провадженні ВП №607932814 направлялися простим поштовим відправленням відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження».

07 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху.

24 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

25 лютого 2020 року витребувані докази.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Пояснила, що постійно проживає та перебуває у м. Костянтинівка Донецька область. Майна у місті Києві, в тому числі грошових коштів, вона не має. Просила задовольнити позов.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Неявка у судове засідання таких осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

09 листопада 2019 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за період з 31 жовтня 2017 року по 29 січня 2018 року в сумі 64292,20 гривень (а.с. 76).

04 грудня 2019 року Акціонерним товариством «Банк Форвард» (стягувач) до приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Вольф Т.Л. подана заява про примусове виконання рішення. Згідно заяви стягувач просив відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) ОСОБА_1 (боржника) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. та накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника, на відкриті рахунки у банках згідно переліку. В додатках до заяви вказані: квитанція про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису, належним чином завірена копія довіреності представника стягувача (а.с. 72-73).

05 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60793281 з виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 65142.2 гривень (а.с. 66).

21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60793281 (а.с. 80-81).

21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60793281 про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на рахунках у банках згідно переліку (а.с. 67).

26 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №60793281 про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 (а.с. 68).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403-VIII) визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 2 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім визначених частиною 2 статті 5 цього Закону.

Згідно з частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 3 статті 22 Закону №1403-VIII встановлено, що приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону №1403-VIII, яка регулює питання виконавчих округів і територіальних меж діяльності приватного виконавця, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII, яка визначає місце виконання рішення, встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 цього ж Кодексу визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України від 5 квітня 2001 року

№2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон №2346-III) кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно пункту 6.1 та 6.2 статті 6 Закону№2346-III банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

10 вересня 2018 року Верховний Суд в постанові по справі №905/3542/15 зазначив, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, кошти у готівковій або у безготівковій формі є майном в розумінні наведених норм права.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до інформаційної довідки №0214 в Єдиному реєстрі приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця ОСОБА_2 Леонідівни (дата внесення до реєстру 20 лютого 2018 року) є територія міста Києва (а.с. 31-32).

Місцем проживання позивача ОСОБА_1 є наступна адреса: АДРЕСА_1 , тобто адреса, яка не входить в межі виконавчого округу відповідача (а.с. 6).

Майна в межах виконавчого округу місто Київ позивач не має, доказів зворотного відповідачем не подано.

Посилання відповідача на наявність у позивача майна в межах його виконавчого округу, підтвердженням чому є інформація представника стягувача Акціонерного товариства «Банк Форвард» Шилко Р.В. про наявність у ОСОБА_1 рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий у АТ «Банк Форвард», є неприйнятними з огляду на наступне.

По-перше, ані відповідач, ані третя особа не подали доказів наявності на цьому рахунку грошових коштів на час відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. Як зазначалося раніше, майном є грошові кошти, які перебувають на рахунку боржника у банку, а не власно рахунок боржника відкритий у банку.

Отже, відповідач мав право відкрити виконавче провадження щодо позивача тільки за умови наявності достовірної інформація про наявність грошових коштів на рахунку позивача у банку, місцезнаходження якого є місто Київ.

По-друге, до заяви про примусове виконання рішення, яка відповідно до статті 26 Закону №1404-VIII є підставою для відкриття виконавчого провадження, у додатках зазначено тільки квитанція про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису, належним чином завірена копія довіреності представника стягувача (а.с.72-73). Ані відповідачем, ані третьою особою не подано доказів того, що на момент відкриття виконавчого провадження вказана інформація була відома відповідачу.

По-третє, Постановою Правління Національного банку №143 від 21.12.2018 рахунки «2625» були виключені з «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» та «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затверджених Постановою Правління Національного банку 89 від 11.09.2017.

Отже, виконавче провадження відповідачем відкрито з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.

Вищевказані обставини та вимоги законодавства не були враховані приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження та винесенні в його межах інших постанов.

Суд не бере до уваги аргументи відповідача, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на чинному законодавстві.

З огляду на наведене з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень оскаржувані постанови у виконавчому провадженні №60793281, підлягають визнанню неправомірними та скасуванню.

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року сплату судового збору за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною 2 статті 133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не сплачений, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Згідно абзацу 2 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір»

у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання фізичної особою до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру сплачується судовий збір в сумі 0,4 прожиткового мінімуму працездатних осіб (840,80 грн.)

Отже з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 3363,20 грн. (840,80х4).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 249, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (офіс приватного виконавця: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15; РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Банк Форвард» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105; ) про визнання неправомірними та скасування постанов задовольнити повністю.

Визнати неправомірними та скасувати:

постанову про відкриття виконавчого провадження №60793281 з виконання виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 65142,2 гривень, винесену 05 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л.;

постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №60793281, винесену 21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л.;

постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №60793281, винесену 21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л.;

постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №60793281, винесену 26 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (офіс приватного виконавця: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, , рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 3363 (три тисячі триста шістдесят три) гривні 20 копійок.

Рішення прийняте, складене та підписане в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу, його повний текст проголошений в судовому засіданні 04 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко