Справа № 500/1897/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1897/19 пров. № А/857/690/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року (головуючого судді Мандзія О.П. ухвалене у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження м. Тернопіль о 11 год. 59 хв. повний текст рішення складено 21.12.2019) у справі №500/1897/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 13.08.2019 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 10.10.2018 №ТР1208/413/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі 446760,00 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Держпраці у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивач ОСОБА_2 .Л. та представник позивача Мельник Ю.О. проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 21.08.2013 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (аркуші справи 74, 75-77).

На адресу Управління Держпраці у Тернопільській області від Управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради надійшла інформація про виявлення працівників під час відвідування об`єктів: 14.08.2018 року закусочної «Pit Stop» обов`язки кухарів та продавців виконували два працівники, які відмовились назвати себе, та 21.08.2018 року кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 in» обов`язки кухара та продавця виконував один працівник, який відмовився назвати себе, де здійснює діяльність суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 , у якого наймані працівники відсутні, листами від 15.08.2018 року №483/17.2 та від 23.08.2018 року №501/17.2 відповідно (аркуші справи 78, 79).

На підставі листів Управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради від 15.08.2018 року №483/17.2 та від 23.08.2018 року №501/17.2, Управлінням Держпраці у Тернопільській області 06.09.2018 року винесено наказ №569 з 07 по 12 вересня 2018 року провести захід державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (аркуш справи 80).

На підставі вказаних наказу та листів, Управлінням Держпраці у Тернопільській області 06.09.2018 року видано направлення №ТР1208/413, дійсне з 07 по 12 вересня 2018 року, на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в місцях здійснення діяльності: кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_2 та закусочна АДРЕСА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_4 (аркуш справи 81), та розпочато інспекційне відвідування.

Під час здійснення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10.09.2018 року у закусочній «Pit Stop», виявлено двох осіб, які назвались ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та виконували обов`язки з виготовлення та реалізації продуктів швидкого приготування.

В письмовому поясненні від 10.09.2018, яке надала ОСОБА_3 , остання вказала, що працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з червня 2018 року, в її обов`язки входить приготування і продаж товару, графік роботи позмінний (два дні через два дні) з 8.30 год. до 18.00 год, заробітну плату отримує один раз на місяць готівкою після 20-го числа наступного місяця, працює позмінно із ОСОБА_5 (аркуш справи 93).

В письмовому поясненні від 10.09.2018, яке надала ОСОБА_4 , остання зазначила, що стажується у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 три дні, в її обов`язки входить приготування і продаж продукції, згідно домовленості період стажування не оплачується, орієнтовний термін стажування один тиждень (аркуш справи 94).

В ході інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10.09.2018 у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виявлено одну особу, яка назвалась ОСОБА_6 та виконувала обов`язки з приготування та продажу напоїв, від надання письмових пояснень відмовилась.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області 10.09.2018 складено акт №ТР1208/413/НД/АВ про неможливість проведення інспекційного відвідування, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, та відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, (аркуші справи 83-84) та вимогу №ТР1208/413/ПД про надання документів у строк до 17.00 год. 17.09.2018, у зв`язку з відсутністю яких строк проведення інспекційного відвідування зупинено на шість робочих днів (аркуш справи 85), надісланих позивачу листом від 11.09.2018 №3101/01-05-4.3/18 (аркуш справи 82).

Згідно письмового пояснення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 17.09.2018 (додається), у вищевказаних кіосках згідно цивільно-правового договору від 01.08.2018 працюють ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 стажується та ОСОБА_6 підміняє працівника у зв`язку з хворобою. Режим роботи в закусочній «Pit Stop» з 09.00 год. до 17.00 год. щодня, а в кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 in» з 09.00 год. до 15.00 год. з понеділка по п`ятницю. Оплата праці за цивільно-правовими договорами, укладеними з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 , ще не здійснювалася. Трудових договорів із вищевказаними особами не укладав (аркуш справи 95).

Із змісту наданих в ході проведення інспекційного відвідування цивільно-правових договорів від 01.08.2018, укладених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (аркуш справи 96) і ОСОБА_7 (аркуш справи 98), зроблено висновок про наявність ознак трудових договорів (трудових відносин).

Згідно інформації Головного управління ДФС у Тернопільській області від 12.09.2018 №7742/10/19-00-13-01-30/18552 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 повідомлення про прийняття працівників на роботу протягом 2017-2018 років не подавав та не звітувався про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування протягом січня-серпня 2018 року (аркуші справи 102).

Так, за результатами вказаним інспекційним відвідуванням складено акт від 18.09.2018 №ТР1208/413/АВ (аркуші справи 86-90), в якому зафіксовано порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413, що полягає у допуску позивачем ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до виконання трудових обов`язків з приготування та реалізації продуктів швидкого приготування та напоїв у закусочній «Pit Stop» та у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 in», без укладення трудових договорів (оформлених наказом) та без повідомлення до відповідного територіального органу фіскальної служби.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області рекомендованим листом від 04.10.2018 №3381/01-05-12.3/18 надіслано повідомлення про розгляд справи про накладення фінансових санкцій 10.15 год.10.10.2018 року (аркуш справи 103).

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту інспекційного відвідування від 18.09.2018 №ТР1208/413/АВ, відповідачем винесено постанову від 10.10.2018 №ТР1082/413/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 446760,00 грн. у відповідності до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України (аркуші справи 105-106).

Вказана постанова прийнята без участі позивача чи представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та направлена об`єкту відвідування листом від 11.10.2018 №3489/01-05-12.3/18 (аркуш справи 104).

Не погодившись із такими рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що готувала кавові напої у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі цивільно - правового договору за що отримувала плату від ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що здійснювала приготування кавових напоїв у закусочній «Pit Stop» згідно цивільно - правового договору з ОСОБА_1 та отримувала кошти за результатами виконаних робіт.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V).

Згідно статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 4 статті 2 Закону №877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).

Водночас, Кодексом законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин далі КЗпП України), а саме частиною 1 статті 259, визначено те, що Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відтак, спеціальною нормою КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється центральним орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення №96, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Як передбачено підпунктом 5 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до пункту 7 цього ж Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, Кабінетом Міністрів України 26.04.2017 року прийнято постанову №295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №295, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів (пункт 2 Порядку № 295).

Згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Згідно наказу Управління Держпраці у Тернопільській області 06.09.2018 №569 «Про проведення інспекційних відвідувань у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 », підставою для проведення перевірки стали листи Управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради від 15.08.2018 №483/17.2 та від 23.08.2018 №501/17.2.

А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив посилання позивача про відсутність підстав інших джерел не заборонених законом, для проведення інспекційного відвідування.

У відповідності до пункту 10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

У відповідності до пункту 9, підпункту 1 пункту 11 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Згідно з пунктом 16 Порядку №295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

У разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється (пункт 18 Порядку №295).

Матеріали справи свідчать, що Управлінням Держпраці у Тернопільській області, на підставі наказу від 06.09.2018 №569 «Про проведення інспекційних відвідувань у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » та листів Управління економіки, промисловості та праці Тернопільської міської ради від 15.08.2018 №483/17.2 та від 23.08.2018 №501/17.2, видано направлення від 06.09.2018 №ТР1208/413, дійсне з 07 по 12 вересня 2018 року.

Під час інспекційного відвідування, Управлінням Держпраці у Тернопільській області 10.09.2018 складено акт №ТР1208/413/НД/АВ про неможливість проведення інспекційного відвідування, у зв`язку з ненаданням інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, та відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням.

Водночас, строк проведення інспекційного відвідування було зупинено на шість робочих днів на час виконання вимоги від 10.09.2018 №ТР1208/413/ПД про надання документів у строк до 17.00 год. 17.09.2018.

Враховуючи вищезазначене, інспекційне відвідування у позивача розпочато 10.09.2018, тобто в період з 07 по 12 вересня 2018 року, проте на час виконання вимоги про надання документів зупинено на шість робочих днів, та продовжено 18.09.2018, про що зазначено і акті перевірки 18.09.2018 №ТР1208/413/АВ, що спростовує посилання позивача на недійсність направлення проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Приписами пункту 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 21 Порядку №295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Відповідно до пункту 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

Відповідно до частини 3 статті 24 КЗпП України Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» №413 від 17.06.2015 року (далі Постанова №413).

За правилом, визначеним Постановою №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, за результатами інспекційного відвідування у фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відповідачем складено акт від 18.09.2018 №ТР1208/413/АВ, в якому зафіксовано порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413, що полягає у допуску позивачем ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до виконання трудових обов`язків з приготування та реалізації продуктів швидкого приготування та напоїв у закусочній «Pit Stop» та у кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_1 in», без укладення трудових договорів (оформлених наказом) та без повідомлення до відповідного територіального органу фіскальної служби.

Позивач в судовому засіданні вказував, з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 він не перебував ні у трудових, ні у будь-яких інших відносинах, підстави зазначення яких у акті перевірки йому не відомі. При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , виконували роботу на підставі цивільно-правових договорів, укладених з позивачем 01.08.2018.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, із змісту вказаної норми слідує, що договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Суд вважає за необхідне зазначити, що взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору, проте ключовим питанням у даній справі є обов`язок державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.

Як передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі Порядок №509).

За приписами пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно пункту 6 Порядку №509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пункту 7 Порядку №509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Із наведеної законодавчої норми слідує, що саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа Управлінням Держпраці у Тернопільській області.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується. У разі одержання повідомлення до засідання, але у строк, що є меншим за п`ятиденний, особа повинна вживати розумних заходів для реалізації своїх прав на участь у засіданні.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 509 у разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Якщо особа з`явилася на засідання, взяла у ньому участь і не клопотала про відкладення, то несвоєчасність отримання повідомлення (порушення п`ятиденного строку) не є підставою для визнання постанови протиправною.

Як встановлено судом, повідомлення від 04.10.2018 №3381/01-05-12.3/18 про розгляд справи про накладення фінансових санкцій 10.15 год. 10.10.2018 року надіслано рекомендованим листом.

Обставин, які б свідчили про ухилення позивача від отримання повідомлення судом не встановлено.

Більше того, суд вважає за необхідне відзначити про неможливість отримання такого позивачем 05.10.2018, тобто не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення фінансових санкцій 10.10.2018, оскільки згідно відомостей фіскального чеку №ПН55 поштове відправлення надійшло до поштового зв`язку 18.45 год. 04.10.2018.

Відповідно відповідач не довів, що про час розгляду справи про накладення штрафу позивач був проінформований належним чином, чим позбавлено можливості прийняти безпосередню участь у розгляді матеріалів та надати відповідні пояснення та інші докази, що мали значення для прийняття 10.10.2018 спірного рішення №ТР1208/413/АВ/ТД-ФС, а відтак постанову про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Вказана позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі №813/3415/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Досліджений в судовому засіданні суду першої інстанції відеозапис інспекційного відвідування не підтвердив та не спростував обставини виконання трудових відносин особами з Гайдою О.М.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі №500/1897/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 02.03.2020