Справа № 400/4144/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4144/19
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (далі ДВС) про визнання протиправними дій державного виконавця Левицької В.Ю. щодо укладання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 18 вересня 2019 року та акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 20 вересня 2019 року під час здійснення зведеного виконавчого провадження № 59720248.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року у відкритті провадження по вказаній справі було відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що спірна ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив її скасувати та прийняти постанову з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2019 року Управління ДАБІ у Миколаївській області подало до Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаїв ГТУЮ в Миколаївській області заяву про звернення стягнення державним виконавцем на майнові права засновника ТОВ «К-Термінал» () - боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 ..

13 серпня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, а саме корпоративних прав засновника юридичної особи ТОВ «К-Термінал», що належать ОСОБА_1

13 серпня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності, якою до участі у виконавче провадження залучено ПП «Дисконт», для визначення вартості описаного та арештованого майна боржника.

18 вересня 2019 року між Центральним відділом Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу частки у розмірі 50 % у статутному капіталі ТОВ «К-Термінал».

20 вересня 2019 року державним виконавцем Левицькою В.Ю. складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «К-Термінал», який також був підписаний ОСОБА_2 ..

Вважаючи протиправними дії державного виконавця Левицької В.Ю. під час здійснення зведеного виконавчого провадження № 59720248 щодо укладання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 18 вересня 2019 року та складання акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 20 вересня 2019 року позивач звернувся до суду.

Приймаючи спірну хвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом вказаного спору є право на частку у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ», яку позивач вважає своєю власністю, що вибула із його володіння в порушення Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що дані правовідносини є приватноправовими, а тому їх не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку зведене виконавче провадження №59720248 з примусового виконання постанови Управління ДАБІ у Миколаївській області № 61 від 14 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 13 600 грн. та постанови Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради №253 від 13 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь адміністрації заборгованості у розмірі 3 400 грн., стосується виконання рішень Управління ДАБІ у Миколаївській області та Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, тобто постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Суд першої інстанції вважав, що даний спір виник між особою, яка вважає себе власником частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» і, яка на момент подання позову не володіє цим майном, та його фактичним набувачем, яка, на думку ОСОБА_1 , незаконно заволоділа цим майном, оскільки вже укладено договір купівлі-продажу та державним виконавцем вчинено відчуження належної позивачу частки корпоративних прав з порушенням, на думку позивача, вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Відповідно до ст.20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим вважається зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Позивачем оскаржено дії державного виконавця Левицької В.Ю. щодо укладання договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 18 вересня 2019 року та складання акту приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ «К-ТЕРМІНАЛ» від 20 вересня 2019 року під час здійснення зведеного виконавчого провадження № 59720248.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку зведене виконавче провадження №59720248 з примусового виконання постанови Управління ДАБІ у Миколаївській області № 61 від 14 травня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 13 600 грн. та постанови Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради № 253 від 13 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь адміністрації заборгованості у розмірі 3 400 грн., стосується виконання рішень Управління ДАБІ у Миколаївській області та Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, тобто постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно до п.4 ч.2 вказаної статті приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи.

Відповідно до Положення про Державну виконавчу службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 229, Державна виконавча служба України (ДВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень) відповідно до законів.

Спір, що розглядається, є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, вчиняючи оскаржувані дії, забезпечував виконання рішень Управління ДАБІ у Миколаївській області та Адміністративної комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, тобто постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

При цьому позовні вимоги не містять будь-яких вимог щодо корпоративних чи інших прав позивача, а обгрунтовуються лише процесуальними порушеннями державного виконавця при здійсненні ним зведеного виконавчого провадження.

Таким чином, спірні правовідносини мають всі ознаки публічно-правового спору, а тому їх розгляд необхідно здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тому оскаржувана ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, оскільки провадження по дій справі відкрито не було.

Керуючись ст.308, 310, 317, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.