Справа № 500/344/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/344/20

28 лютого 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить скасувати постанову про накладення штрафу від 19.11.2019 ВП №59694256 на суму 5100,00 грн (а.с.29).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьної Н.В. (далі державний виконавець) від 19.11.2019 про накладення штрафу постановлено стягнути з Виконавчого комітету Тернопільської міської ради штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі №607/24084/18 та вимоги державного виконавця від 25.09.2019.

Позивач стверджує, що рішення суду від 13.02.2019 було виконане позивачем добровільно 10.07.2019, тобто ще до моменту видачі ОСОБА_1 (стягувачу у виконавчому провадженні) виконавчого листа Тернопільським окружним адміністративним судом від 29.07.2019 у справі №607/24084/18. Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому житлової субсидії від 03.10.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та прийнято відповідне рішення №15 від 10.07.2019 про відмову у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01.10.2018 через відсутність умов для її призначення.

Враховуючи виконання позивачем рішення суду від 13.02.2019, Виконавчий комітет Тернопільської міської ради вважає, що підстав для винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн немає, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 позовну заяву було залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 17.02.2020 поновлено Виконавчому комітету Тернопільської міської ради пропущений з поважних причин строк звернення до суду з цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено судове засідання у справі на 25.02.2020.

24.02.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.52-57), у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що 02.08.2019 державним виконавцем на виконання виконавчого листа №607/24084/18, виданого 29.07.2019 Тернопільським окружним адміністративним судом, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59694256, у якій вказано про обов`язок боржника Виконавчого комітету Тернопільської міської ради виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копії вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

Після цього від Виконавчого комітету Тернопільської міської ради надійшло повідомлення №1688/04 від 09.08.2019 про виконання рішення суду, на підставі чого 19.08.2019 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, за результатами перевірки цього виконавчого провадження, проведеної начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, встановлено, що боржником рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №19 не скасовано, а заяву стягувача ОСОБА_1 щодо призначення житлової субсидії розглянуто без урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні, на підставі чого скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2019.

В подальшому, 25.09.2019 державним виконавцем скеровано на адресу Виконавчого комітету Тернопільської міської ради вимогу щодо виконання виконавчого листа №607/24084/18 від 29.07.2019.

Із листа позивача від 07.11.2019 відповідачем встановлено, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 не виконано, що стало підставою для вчинення подальших дій в межах виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду, зокрема і винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 19.11.2019.

Відповідач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відповідач просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 25.02.2020 допущено правонаступництво відповідача та заміну первинного відповідача на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.94-96).

25.02.2020 у судовому засіданні оголошено перерву до 27.02.2020 за клопотанням представника позивача та у зв`язку з витребуванням додаткових доказів, а саме: рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №19, яке було предметом судового розгляду у справі №607/24084/18.

27.02.2020 у судовому засіданні оголошено перерву, надано можливість учасникам справи надати додаткові пояснення. В подальшому представники сторін подали до суду заяви про продовження розгляду справи за їх відсутності (а.с.130-131).

У судових засіданнях представники позивача Бісовська С.Я., Ярош О.П., підтримали позовні вимоги, з мотивів, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Зазначили, що рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій №15 від 10.07.2019 прийняте з урахуванням висновків суду. Разом з тим, з огляду на недотримання стягувачем ОСОБА_1 усіх умов, необхідних для призначення субсидії, підстави для її призначення відсутні. Висновки суду у рішенні від 13.02.2019 зроблені на підставі того, що житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають у житловому приміщенні (будинку). У судовому рішенні від 13.02.2019 встановлено, що дочка позивача ОСОБА_2 не проживає з ним в одному житловому приміщенні. Проте з 01.10.2018 (на час виникнення спірних правовідносин) діяло Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841 (які відповідно до пункту 2 постанови застосовуються з 01.10.2018), яке передбачало, що до складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), незалежно від факту проживання. Дочка позивача ОСОБА_2 хоч не проживає разом з заявником, проте зареєстрована з ним в одному домогосподарстві та перебуває за кордоном в Італії більше 60 календарних днів на рік, що передбачає дотримання умов пункту 7 цього Порядку при вирішенні питання щодо призначення субсидії.

Також представник позивача ОСОБА_3 зазначив, що Виконавчий комітет Тернопільської міської ради не може нести відповідальність за рішення, прийняті Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій, яка хоч і створена при Виконавчому комітеті, проте є самостійним суб`єктом, що приймає рішення в межах своїх повноважень. Позивач не може впливати на прийняття рішень такою комісією та зобов`язувати прийняти рішення з питань, що віднесені до виключної її компетенції.

У судових засіданнях представник відповідача Лесьна Н.В. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вважає штраф накладений правомірно на боржника, який не виконав рішення суду у спосіб, ним визначений, а саме: з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 607/24084/18 позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №19 в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні житлової субсидії; зобов`язано Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 03.10.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с.7-9).

Після набрання рішенням суду від 13.02.2019 законної сили, Тернопільським окружним адміністративним судом 29.07.2019 видано виконавчий лист у справі №607/24084/18 про зобов`язання Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 03.10.2018 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З метою примусового виконання виконавчого листа у цій справі за заявою стягувача головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Лесьною Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59694256 від 02.08.2019, у якій вказано про обов`язок боржника Виконавчий комітет Тернопільської міської ради виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.64). Вказана постанова надіслана позивачу супровідним листом 02.08.2019 (а.с.63).

Комісія з питань надання громадянам житлових субсидій створена рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та діє відповідно до Положення про Комісію. До компетенції Комісії віднесено розгляд звернень громадян, подань управління соціальної політики та прийняття рішень щодо призначення (відмови у призначенні) житлових субсидій у випадках, передбачених пунктом 5, підпунктами 2-6 пункту 6, пунктами 7, 8, 9, підпунктами 3 та 6 пункту 12, пунктами 14, 15, 16, 18, 22 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (а.с.127-129).

Листом від 09.08.2019 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, голова Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій Л.О.Бицюра повідомив державного виконавця про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі № 607/24084/18 (а.с.10-11, 65-66), на підтвердження чого до листа було додано ряд документів, зокрема: копія заяви ОСОБА_1 від 25.06.2019 (а.с.12), копія листа Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 11.07.2019 №319/13.11 (а.с.13) та копія витягу з протоколу засідання Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 10.07.2019 №15 про результати розгляду заяви стягувача (а.с.14, 67).

У листі вказано, що 25.06.2019 ОСОБА_1 звернувся в Управління соціальної політики Тернопільської міської ради із заявою щодо призначення йому житлової субсидії Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій із врахуванням правової позиції суду, викладеної у рішенні від 13.02.2019 (а.с.12). Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій 10.07.2019 повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо призначення йому житлової субсидії із врахуванням правової позиції суду, викладеної у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019, та прийнято рішення № 15, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01.10.2018 на підставі пункту 9 та із врахуванням пункту 7 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848. У рішенні зазначено: оскільки в особи ОСОБА_2 , яка зареєстрована в житловому приміщенні, але фактично за даною адресою не проживає, відсутні доходи, а також країна Італія не входить до переліку країн з якими укладено договори про соціальне забезпечення, то є підстави для відмови у призначенні житлової субсидії ОСОБА_4 (а.с.14, 117 зворот).

Листом від 11.07.2019 №319/13.11 Управління соціальної політики Тернопільської міської ради повідомило ОСОБА_1 про прийняте 10.07.2019 рішення (а.с.13) та надіслало копію витягу із протоколу засідання Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій №15 від 10.07.2019.

Крім того, у листі від 09.08.2019 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, голова Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій Л.О.Бицюра повідомляв державного виконавця про те, що виконавчий лист Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 607/24084/18, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП №59694256, був виданий ОСОБА_1 29.07.2019, тобто після виконання позивачем рішення суду (10.07.2019). У зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення, просив державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи повідомлення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09.08.2019 про виконання рішення суду, державним виконавцем 19.08.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№59694256 (а.с.69).

В подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.08.2019 (а.с.70) начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. проведено перевірку виконавчого провадження, за результатами якої встановлено, що рішення суду боржником не виконано, оскільки рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №19 не скасовано, а заява ОСОБА_1 щодо призначення йому житлової субсидії розглянута без урахування правової оцінки, наданої судом у рішенні, на підставі чого скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2018, що підтверджується копією постанови про результати перевірки виконавчого провадження №59694256 від 24.09.2019 (а.с.71 зворот-72).

Після цього державним виконавцем на адресу позивача була надіслана вимога від 25.09.2019 щодо виконання рішення суду в термін до 08.11.2019 (а.с.73, 124 ).

Листом від 07.11.2019 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, голова Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій Л.О.Бицюра повторно повідомив відповідача про виконання рішення суду від 13.02.2019, у зв`язку з чим просив відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №59694256 (а.с.15-16, 74-75).

19.11.2019 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні ВП № 59694256 про накладення на Виконавчий комітет Тернопільської міської ради за невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця від 25.09.2019 штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а.с.4-5, 76 зворот-77).

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця про накладення штрафу позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

У частині четвертій статті 19 Закону №1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З аналізу вказаних норм права, слід дійти висновку, що у боржника виникає обов`язок щодо невідкладного повідомлення державного виконавця про виконання рішення суду або про причини його невиконання.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина друга статті 39 Закону №1404-VIII).

Статтею 63 Закону №1404-VIII установлений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно з частинами першою та другою цієї статті за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Судом встановлено, що на виконання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі №607/24084/18 Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій, створеною Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, 10.07.2019 було повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо призначення йому житлової субсидії та прийнято рішення про відмову у її призначенні (а.с.14, 117 зворот).

У судовому засіданні досліджено рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 № 19, яке було предметом оскарження у справі №607/24084/18, яке визнано протиправним та скасовано (а.с.112, 116) та рішення цієї ж Комісії від 10.07.2019 №15 (а.с.14, 117 зворот), прийняте після судового рішення.

Виходячи зі змісту рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 10.07.2019, слідує, що Комісія врахувала обставини, встановлені рішенням Тернопільський окружний адміністративний суд від 13.02.2019 у справі №607/24084/18, зокрема, фактичне не проживання дочки позивача ОСОБА_2 разом з ним в одному житловому приміщенні.

Разом з тим, Комісією встановлено факт реєстрації місця проживання дочки позивача в одному житловому приміщенні з заявником, тобто в одному домогосподарстві, що впливає на призначення субсидії та потребує дотримання виконання пункту 7 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848.

Підставою для відмови у призначенні субсидії ОСОБА_1 у рішенні Комісії зазначені пункти 7 та 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848.

Пункт 7 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2018 № 841 (які відповідно до пункту 2 постанови застосовуються з 01.10.2018 та на час виникнення спірних правовідносин), передбачав, що житлову субсидію за рішенням комісії не може бути призначено у разі, коли у члена домогосподарства або у члена сім`ї особи із складу домогосподарства доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, були такими, що зазначені в абзацах другому - четвертому підпункту 3 пункту 6 цього Положення, і такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів протягом періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадку, зазначеного в абзаці четвертому пункту 7 цього Положення, а також якщо працездатні особи в період, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, документально підтвердили шляхом надання легалізованих в Україні документів набуття страхового стажу в інших країнах, з якими укладено договори про соціальне забезпечення, перелік яких розміщується на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики). До 60-денного періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, лікування або навчання за кордоном, що підтверджується відповідними документами.

Пункт 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій передбачав, що житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Під час призначення житлової субсидії враховуються також доходи членів сім`ї особи із складу домогосподарства у разі, коли їх зареєстроване (фактичне) місце проживання відмінне від адреси домогосподарства (крім доходів батьків у разі призначення субсидії студентам, які зареєстровані у гуртожитку за місцем навчання, та доходів одного з батьків дитини у разі призначення субсидії другому з батьків з дитиною у разі, коли батьки розлучені). При цьому соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування за адресою домогосподарства на таких осіб не розраховуються.

Додаткових документів для прийняття рішення про призначення субсидії заявником ОСОБА_1 до Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій не надано, а тому Комісія, повторно розглянувши його заяву та враховуючи висновки рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у справі №607/24084/18, а також наведенні вище положення пунктів 7, 9 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (з урахуванням змін з 01.10.2018), відмовила у призначенні субсидії.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини, суд прийшов до висновку про добровільне виконання Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій рішення суду щодо зобов`язання повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 03.10.2018 ще до винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2019.

Проте постановою державного виконавцем від 25.09.2019 накладено на Виконавчий комітет Тернопільської міської ради штраф за невиконання рішення суду. Оскаржувана постанова містить посилання на обставини, встановлені начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Муликом П.І. при проведенні перевірки виконавчого провадження ВП №59694256, за результатами якої встановлено, що боржником не скасовано рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №18 в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні житлової субсидії, заяву ОСОБА_1 розглянуто без урахування правової оцінки наданої судом щодо призначення житлової субсидії ОСОБА_1 (а.с.71-72).

Суд вважає помилковим висновки відповідача про невиконання Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради рішення суду з посиланням на те, що на час проведення перевірки виконавчого провадження боржником не скасоване рішення Комісії з питань надання громадянам житлових субсидій від 18.10.2018 №18 про відмову ОСОБА_1 в призначенні житлової субсидії. Таке рішення Комісії було визнано протиправним та скасовано судом, що виключає необхідність додаткового його скасування боржником чи самою Комісією.

Також суд зазначає, що прийняття Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 негативного рішення не свідчить про невиконання рішення суду, оскільки рішенням від 13.02.2019 у справі №607/24084/18 було зобов`язано позивача саме повторно розглянути заяву, а не призначити ОСОБА_1 субсидію.

До компетенції державного виконавця не входить визначення правомірності виконання боржником судового рішення, а саме надавати оцінку тому, в який спосіб, в якому порядку слід було боржнику виконати судове рішення та яке рішення прийняти по суті повторно розглянутого звернення. Судове рішення підлягає примусовому виконанню у той спосіб, який зазначений у резолютивній частині такого рішення. В спірному випадку рішенням суду зобов`язано Виконавчий комітет Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву фізичної особи про призначення житлової субсидії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Приписи Закону № 1404-VIII не наділяють державного виконавця повноваженнями з надання оцінки діям боржника щодо застосування норм матеріального права при виконанні судового рішення.

Якщо державний виконавець вважав, що в цьому випадку є спірним питання виконання рішення суду, він мав повноваження звернутися до суду з питанням роз`яснення судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що позивачем дотримано обов`язку, передбаченого Законом №1404-VIII, письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законодавством умов для накладення на позивача державним виконавцем штрафу за невиконання рішення суду, оскільки мало місце фактичне виконання позивачем рішення суду, що у свою чергу є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Також суд враховує, що Виконавчий комітет Тернопільської міської ради не може нести відповідальність за рішення, прийняті Комісією з питань надання громадянам житлових субсидій, яка хоч і створена при Виконавчому комітеті, проте є самостійним суб`єктом, що приймає рішення в межах своїх повноважень. Позивач не може впливати на прийняття рішень такою комісією та зобов`язувати прийняти рішення з питань, що віднесені до виключної її компетенції.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх і беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної постанови. Оскаржувана постанова прийняття з порушенням умов, визначених частиною другою статті 2 КАС України, а саме: не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Отож суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до повноваження суду при вирішенні справи, визначених частиною другою статті 245 КАС України, та з огляду на предмет оскарження - акт індивідуальної дії, оскаржуване рішення необхідно визнати протиправним та скасувати.

Позовні вимоги підлягають до задоволення повністю шляхом ухвалення рішення про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця від 19.11.2019 ВП №59694256 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 2102,00 грн, сплачена відповідно до платіжного доручення №24 від 28.01.2020 (а.с.23).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Виконавчого комітету Тернопільської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьної Н.В. від 19.11.2019 ВП №59694256 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) судовий збір у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок), сплачений відповідно до платіжного доручення №24 від 28.01.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: Виконавчий комітет Тернопільської міської ради (вулиця Листопадова, 5, місто Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (вулиця Грушевського, 8, місто Тернопіль, 46021, ідентифікаційний код юридичної особи в .).

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2020.

Суддя Чепенюк О.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя Чепенюк О.В.