Справа № 480/4294/19
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 р. Справа №480/4294/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шосткинської міської ради Сумської області, виконавчого комітету Шосткинської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Шосткинської міської ради (далі - відповідач 1), виконавчого комітету Шосткинської міської ради (далі - відповідач 2), третя особа - ОСОБА_2 , в якій просить визнати протиправною бездіяльність Шосткинської міської ради; зобов`язати Шосткинську міську раду вчинити дії з обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями квартири АДРЕСА_1 , а саме встановити пандус; стягнути з Шосткинської міської ради моральну шкоду в розмірі 40000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом першої групи, не може самостійно пересуватися та повністю залежить від стороннього догляду. ОСОБА_1 проживає на першому поверсі багатоквартирного будинку, в квартирі пересувається виключно на інвалідному візку за допомогою дружини. Незважаючи на те, що квартира знаходиться на першому поверсі, позивач позбавлений можливості виходити надвір, оскільки ні будинок ні квартира не обладнані пандусом. На неодноразові звернення до міської ради з приводу обладнання будинку пандусом, відповідач не реагував, що породжує ситуацію в якій позивач фактично замкнений в своєму помешканні, а відповідач відмовляється сприяти в реалізації його прав як особи з інвалідністю, яка потребує стороннього піклування.

Шосткинська міська рада та виконавчий комітет Шосткинської міської ради у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження відзиву на позов ОСОБА_1 не надали. Не надали жодних доказів та витребуваних судом ухвалами від 12.11.2019 та від 14.01.2020 документів.

Суд також зазначає, що ухвалою від 12.11.2019 було відкрито провадження у даній справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також вказаною ухвалою відповідачів зобов`язано надати суду необхідні для розгляду справи документи. Ухвалою від 14.01.2020 суд повторно витребував відповідні докази, однак станом на 28.02.2020 такі докази суду надані не були.

У зв`язку із цим, ухвалою від 28.02.2020 до Шосткинської міської ради та виконавчого комітету Шосткинської міської ради судом застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 10510,00 грн. до кожного.

Враховуючи те, що відповідачі про наявність в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_1 було відомо з 15.11.2019, жодними процесуальними правами, передбаченими КАС України не скористалися, на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, ненадання жодного пояснення своєї позиції по справі судом кваліфіковано як визнання позову відповідачем Шосткинською міською радою.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, повністю залежний від постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 06.05.2016 Серія ААА № 487214 (а.с. 4).

Як зазначив позивач у своєму позові, оскільки він проживає на першому поверсі багатоквартирного будинку, по квартирі пересувається в інвалідному візку виключно з допомогою дружини, він неодноразово звертався до міської ради з приводу обладнання його будинку або квартири пандусом, який дозволив би йому виходити надвір.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За статтею 46 Основного Закону громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Стаття 1 цього Закону передбачає, що особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав осіб з інвалідністю щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Органи місцевого самоврядування мають право утворювати цільові фонди соціальної допомоги особам з інвалідністю, які є складовою спеціального фонду відповідного місцевого бюджету. Порядок і умови витрачання коштів цих фондів визначаються органами місцевого самоврядування з урахуванням пропозицій громадських організацій осіб з інвалідністю (ч. 3 ст. 11 Закону).

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" жилі приміщення, займані особами з інвалідністю або сім`ями, у складі яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв`язком.

Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд.

Обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється підприємствами, установами і організаціями, з вини яких настала інвалідність, а в інших випадках - відповідними органами місцевого самоврядування.

Крім того, стаття 34 Закону передбачає, що місцеві органи виконавчої влади зобов`язані забезпечувати особам з інвалідністю необхідні умови для вільного доступу і користування культурно-видовищними закладами і спортивними спорудами, для занять фізкультурою і спортом, а також забезпечувати надання спеціального спортивного інвентаря.

Таким чином особа з інвалідністю нарівні з іншими громадянами має право не тільки на реалізацію своїх прав як громадянина та члена суспільства шляхом можливості відвідувати не тільки подвір`я власного будинку, а інші місця в тому числі для отримання медичної допомоги, реалізації соціально-культурних прав, а і на створення відповідних умов для реалізації таких прав.

В даному випадку такими умовами для ОСОБА_1 є наявність пандусу в його будинку, який надасть йому можливість на скільки це можливо вільно (з урахуванням інвалідного візка) виходити за межі своєї квартири. При цьому у органу місцевого самоврядування, в силу закону, виникає обов`язок забезпечити позивача необхідними засобами (пандусом).

Як свідчать матеріали справи, обов`язок щодо встановлення пандусу Шосткинською міською радою та виконавчим комітетом Шосткинської міської ради виконаний не був, що свідчить про допущення відповідачами протиправної бездіяльності по відношенню до позивача.

Так, листом від 30.10.2018 № 01-33/1086-Т за підписом заступника міського голови, дружину позивача повідомлено про те, що керівнику ТОВ "Жилкомсервіс" було направлено листа про необхідність прийняття відповідних заходів по встановленню на сходинках до під`їзду № 2 пандуса (а.с. 8).

Однак, як на момент звернення до суду (жовтень 2019) так і на момент розгляду даної справи (лютий 2020) жодних дій по встановленню пандуса відповідачами вчинено не було, що свідчить про відсутність протилежної інформації як від позивача так і від Шосткинської міської ради та виконавчого комітету Шосткинської міської ради, такі докази відповідачами не надані, не надано жодних доказів в підтвердження неможливості вчинення таких дій. Відсутні докази, що міською радою, як органом місцевого самоврядування, чи за її дорученням виконавчим комітетом були вчинені дії щодо встановлення пандусу, а саме передбачені кошти з місцевого бюджету та визначено виконавця таких дій.

Суд вважає необґрунтованим посилання в.о. заступника міського голови в листі від 30.10.2018 на направлення відповідних листів юридичним особам, а саме ТОВ «Жилкомсервіс» для прийняття відповідних заходів про встановленню пандусів, оскільки доказів того, що з вини саме ТОВ «Жилкомсервіс» настала інвалідність матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що у відповідності до ст. 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування.

За Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції і повноважень міських рад відноситься затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету; утворення цільових фондів соціальної допомоги особам з інвалідністю, визначення порядку і умов витрачання коштів цих фондів; (ст.26 ч.1 п.23, ст.27 п.9).

Крім того, у відповідності до ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: 1) встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення. Крім того, відповідно до зазначеної статті до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: делеговані повноваження, а саме забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов осіб з інвалідністю, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки осіб з інвалідністю і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишилися без піклування батьків, на виховання в сім`ї громадян.

Враховуючи те, що матеріалами справи не підтверджується, що Шосткинська міська рада чи Виконавчий комітет Шосткинської міської ради вчинили будь-які дії щодо обладнання в житловому будинку, де проживає позивач, встановлення пандусу (виділили кошти, визначення виконавця, строки виконання, тощо), про факт відсутності такого пандусу відповідачам достеменно відомо, враховуючи наявний лист від 30.10.2018 за підписом в.о. заступника міського голови О.О.Ткаченко про звернення до виконавчого комітету Шосткинської міської ради, суд вважає за необхідне зобов`язати і Шосткинську міську раду і виконавчий комітет Шосткинської міської ради вчинити дії з обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями квартири ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , а саме встановити пандус.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з 40000,00 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 Цивільного кодексу України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

ОСОБА_1 вказує на те, що протиправна бездіяльність відповідача завдала йому додаткових фізичних та моральних страждань, спричинила відчуття роздратованості з послідуючою депресією.

При цьому в позові ОСОБА_1 зазначає, що його дружина неодноразово зверталась до міської ради, однак отримувала відписки. При цьому до позовної заяви додано один лист, яким дружину позивача повідомлено про хід виконання прохання позивача щодо встановлення пандусу.

Інших доказів щодо звернень позивачем не надано, що не може свідчити про систематичність бездіяльності органу місцевого самоврядування по відношенню до потреб позивача.

Сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шосткинської міської ради Сумської області, виконавчого комітету Шосткинської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати Шосткинську міську раду Сумської області (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Садовий Бульвар, 14, ) та та виконавчий комітет Шосткинської міської ради (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Садовий Бульвар, 14, ) вчинити дії з обладнання спеціальними засобами і пристосуваннями, а саме щодо встановлення пандусу, в під`їзді, в якому проживає та знаходиться квартира ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) за адресою АДРЕСА_4 .

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.02.2020.

Суддя С.М. Гелета