Справа № 818/1715/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кравченко Є.Д.

20 лютого 2020 р.Справа № 818/1715/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної Прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В с т а н о в и л а:

02.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України № 1дк від 23.02.2018 року відносно нього заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції про звільнення з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункти 1, 5, 6, 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підставою прийняття оскаржуваного наказу стало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) від 20.12.2017 року № 352дп-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. У зазначеному рішенні КДКП дійшла висновку, що ним вчинено дисциплінарні проступки, які проявилися у тому, що він відвідував спортивний клуб у робочий час 28.11.2016 року, подав недостовірні, неповні та неточні відомості у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 та 2016 роки, а також у серпні 2017 року з метою заволодіння шляхом обману бюджетними грошовими коштами на оплату праці працівників прокуратури подав прокурору області завідомо підроблений листок непрацездатності.

Позивач заперечує факти вчинення ним порушень законодавства та службової дисципліни, зокрема, на його переконання, факт відвідування спортивного клубу у робочий час не підтверджений належними доказами і ґрунтується лише на припущеннях. Факти подання недостовірних, неповних та неточних відомостей у деклараціях, також, не підтвердились, адміністративні провадження за вказаними фактами були закриті у зв`язку із відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення. Що стосується використання завідомо підробленого листка непрацездатності, то позивач зауважив, що даний факт був предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000304 від 15.09.2017 року, за результатами розгляду якого, на даний час відсутній обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили.

Також, позивач звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ підписано в день перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, що суперечить приписам ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Крім наведеного, позивач зазначив, що рішення КДКП, що стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, оскаржене ним до суду. Так, рішенням Верховного Суду від 12.03.2018 року по справі № 9901/424/18 встановлено, що висновки КДКП про неналежне виконання службових обов`язків під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 роки, а також про порушення правил внутрішнього трудового розпорядку є передчасними з огляду на відсутність належних доказів на їх підтвердження.

На переконання позивача, вказані обставини свідчать про незаконність рішення КДКП і, як наслідок, про протиправність наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 року № 1дк про його звільнення. За таких обставин, оскаржуваний наказ порушує принципи презумпції невинуватості та верховенства права, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов відповідач вказує, що дослідження та оцінювання обставин, які слугували підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення, є виключною компетенцією КДКП. Так, за результатами розгляду дисциплінарних скарг прокурора Сумської області, 20.12.2017 року КДКП прийнято рішення № 352дп-17 про притягнення заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку на підставі пунктів 1, 5, 6, 7 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. КДКП на виконання вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про прокуратуру» примірник вказаного рішення 26.12.2017 року направлено Генеральному прокурору України для застосування до ОСОБА_1 накладеного дисциплінарного стягнення. Водночас, у цей же день наказом прокурора Сумської області від 26.12.2017 року № 333к позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 26.12.2017 року по 19.09.2018 року відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

Відповідач вказує, що наказом Генерального прокурора України від 23.02.2018 року № 1дк ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною.

На переконання відповідача, зазначений наказ Генеральним прокурором України видано на підставі рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17, у спосіб та у межах адміністративних повноважень, передбачених п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи наведене, відповідач вважає безпідставними твердження позивача про порушення Генеральним прокурором України вимог ст. 19 Конституції України та інших нормативно-правових актів при виданні наказу від 23.02.2018 року № 1дк.

Крім того, на думку відповідача, не можуть бути взяті до уваги доводи позивача про незаконність наказу щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення, оскільки його видано на підставі незаконного, на його думку, рішення КДКП. Питання законності та обґрунтованості рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17 досліджувалося Верховним Судом під час розгляду адміністративної справи № 9901/424/18 за позовом ОСОБА_1 до КДКП про визнання протиправним та скасування цього рішення. Рішенням Верховного Суду від 12.04.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Таким чином, оскаржуваний наказ Генерального прокурора України виданий на підставі рішення КДКП, яке визнано судом законним і обґрунтованим та на теперішній час не скасовано.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 року з підстав, установлених п. 3 ч. 2 ст. 236 КАС України, провадження у даній справі зупинено, - до набрання законної сили рішенням у справі № 9901/424/18.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року відповідно до ч. 1 ст. 237 КАС України провадження у справі поновлено.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року (повний текст рішення складений 24.12.2018 року) у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що Верховним Судом у рішенні у справі № 9901/424/18 встановлено правомірність рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17, відтак, у відповідача наявні законні підстави для прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури. За таких обставин, оскаржуваний наказ Генерального прокурора України від 23.02.2018 року № 1дк є правомірним та не підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення його вимог у повному обсязі.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач мав законні підстави для його звільнення з посади в органах прокуратури, у зв`язку із встановленням рішенням Верховного Суду правомірності рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17.

Зокрема, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції жодним чином не надав оцінки підставам, вказаним у наказі про його звільнення, а саме: неналежне виконання службових обов`язків, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та правил внутрішнього службового розпорядку, які були спростовані судовими рішеннями.

З урахуванням тієї обставини, що Верховним Судом встановлено неправомірність рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17 щодо наявності в його діях порушень в частині заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 роки та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, позивач вважає, що відповідач не мав законних підстав для прийняття наказу про його звільнення з цих підстав. Крім того, рішеннями Національного агентства з питань запобігання корупції № 2551 від 09.11.2018 року та № 2552 від 09.11.2018 року - за результатами повної перевірки інформації, зазначеної в деклараціях за 2015 та 2016 роки, порушень вимог законодавства не встановлено, що також підтверджує неправомірність оскаржуваного наказу Генерального прокурора України.

Також, позивач зазначає, що своїм рішенням КДКП фактично визнає його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, не дивлячись на те, що вказане кримінальне провадження судом не розглянуто, цим самим порушуючи його право на презумпцію невинуватості, закріплену в ст. 62 Конституції України, а саме, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Таким чином, оскаржуване рішення КДКП у цій частині не відповідає вимогам, встановленим для рішень суб`єктів владних повноважень згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме п.п. 1, 3-8, а отже підписаний на підставі цього рішення наказ про його звільнення від 25.02.2018 року № 1дк є незаконним та підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у Генерального прокурора України законних підстав для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки Верховним Судом встановлено правомірність рішення КДКП, і доводи апелянта означених висновків суду не спростовують. З наведених обставин, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, заслухав пояснення учасників справи, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України частковому скасуванню, з огляду на наступне.

За змістом статті 4 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон 1697-VII) організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Статтею 44 Закону № 1697-VII визначено, що дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів розміщує на своєму веб-сайті рекомендований зразок дисциплінарної скарги (ч. 2 ст. 45 Закону № 1697-VII).

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 48 Закону № 1697-VII кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора. При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення. Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Частиною 4 ст. 49 Закону № 1697-VII передбачено, що з результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі: 1) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення; 2) якщо прокурор вчинив дисциплінарний проступок, перебуваючи у статусі прокурора, який притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Генеральний прокурор у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора Генеральної прокуратури України, прокурора регіональної чи місцевих прокуратур дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування їх на посаді прокурора. Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону № 1697-VII).

Судом установлено, що на підставі дисциплінарної скарги прокурора Сумської області про вчинення заступником прокурора Сумської області ОСОБА_1 дисциплінарного проступку КДКП відкрито дисциплінарне провадження № 11/2/4-8дс-22дп-17, за результатами розгляду якого прийнято рішення від 20.12.2017 року № 352дп-17 /т. 1, а.с. 79-101/.

Під час дисциплінарного провадження КДКП встановлено в діях заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 ознаки дисциплінарного проступку, а саме:

- неналежне виконання службових обов`язків під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 рік (пункт 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII);

- порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, яке полягало у відвідуванні спортивного клубу «B-tone» у робочий час (пункт 7 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII);

- вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики, яке полягало у введенні в оману керівника прокуратури Сумської області щодо стану свого здоров`я, права на отримання відпустки у вересні 2017 року, права на отримання відповідних виплат (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII).

Рішенням КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17 притягнуто заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Наказом прокурора Сумської області від 26.12.2017 року № 333к заступнику прокурора Сумської області ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 26.12.2017 року по 19.09.2018 року /т. 1, а.с. 77/.

Наказом Генерального прокурора України від 23.02.2018 року № 1дк заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики та порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункти 1, 5, 6, 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною. Підстава: рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 20.12.2017 року № 352дп-17 /т. 1, а.с. 76/.

Наказом прокурора Сумської області від 19.09.2018 року № 243к заступнику прокурора Сумської області старшому раднику юстиції ОСОБА_1 надана відпустка для догляду за дитиною з 20.09.2018 року по 18.09.2019 року /т. 2, а.с. 200/.

Наказом Генерального прокурора України від 19.09.2019 року № 153к визначено, вважати заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільненим з посади в органах прокуратури у перший робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності /т. 3, а.с. 209/.

Наказом Генерального прокурора України від 04.11.2019 року № 469к визначено, вважати заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільненим з посади в органах прокуратури на підставі наказу Генерального прокурора України від 23.02.2018 року № 1 дк з 05.11.2019 року /т. 3, а.с. 209/.

Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.03.2018 року у справі № П/9901/424/18, що набрало законної сили 11.09.2018 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до КДКП про визнання протиправним та скасування рішення від 20.12.2017 року № 352дп-17 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури /т. 1, а.с. 108-123, 175-179/.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, за висновком Верховного Суду КДКП, до позивача ОСОБА_1 застосовано передбачене законом дисциплінарне стягнення, додержано відповідну процедуру дисциплінарного провадження, додержано принцип рівності перед законом, досліджено усі надані сторонами докази у справі, викладено доводи та мотиви прийняття оскаржуваного рішення і Судом не встановлено ознак свавільного втручання КДКП у права позивача.

Верховним Судом зазначено, що у відповідності до ст. 4, 11, 48, 50 Закону № 1700-VII повноваження щодо здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесені до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

У свою чергу, КДКП як орган, уповноважений на притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, в межах вирішення питання про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку, не наділений компетенцією здійснювати контроль та перевіряти подану прокурором декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі, на предмет достовірності наведених у ній відомостей.

Як було встановлено Верховним Судом під час розгляду справи, станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Національне агентство з питань запобігання корупції не затверджувало та не надсилало до Вищої КДКП обґрунтований висновок, який би свідчив про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері запобігання корупції. Відтак, висновок КДКП про неналежне виконання службових обов`язків ОСОБА_1 під час заповнення декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 та 2016 роки є передчасним.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню КДКП у частині висновків про порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку (п. 7 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII), яке полягає у відвідуванні ним спортивного клубу «В-tone» у робочий час 28.11.2016 року о 12 год. 34 хв., Верховний Суд погодився з доводами ОСОБА_1 про передчасність таких висновків, з огляду на відсутність належних доказів на їх підтвердження.

Верховним Судом надана критична оцінка посиланням КДКП у оскаржуваному рішенні на відеозапис, наданий ОСОБА_2 , оскільки згідно Висновку про результати службового розслідування, затвердженого 27.05.2017 року прокурором Сумської області, відеозапис, наданий ОСОБА_2 , датований « 28.11.2018 року, 13 год. 05 хв.». Зазначено, що згідно п. 1 Розділу ІІ Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів прокуратури Сумської області, затвердженого наказом прокурора Сумської області від 18.01.2017 року № 3, у прокуратурі Сумської області з 13 години до 13 години 45 хвилин - встановлена перерва на обід. Роздруківка з електронної системи контролю відвідування спортивного клубу «В-tone» Івановим І.В ОСОБА_3 , не може бути також належним доказом порушення ОСОБА_1 правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки не містить відомостей, що саме він перебував 28.11.2018 року о 12 год. 34 хв. у спортивному клубі «В-tone».

За висновком Верховного Суду, - висновок КДКП про порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку здебільшого ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим.

За визначеним КДКП, підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури стало вчинення ним дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, а також грубе порушення правил прокурорської етики (п. 5 та 6 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII).

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17, у вказаному рішенні Комісія вказала, що дисциплінарний проступок за п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII, вчинений прокурором Маслюком С.В., носить характер грубого порушення, що свідчить про неможливість подальшого його перебування на посаді прокурора та про наявність передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 49 Закону № 1697-VII підстави накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Надаючи оцінку рішенню КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17 у частині висновків про порушення ОСОБА_1 правил прокурорської етики та вчинення дій, що порочать звання прокурора, Верховний Суд виходив з наступного.

У період часу з 08.08.2017 року по 13.08.2017 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці та знаходився на відпочинку у апарт-готелі «МарМарос (Івано-Франківська обл., Яремчанський р-н., с. Поляниця, вул. Урочище вишня, 260) разом із сім`єю. Водночас, згідно листка непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017 року, виданого комунальним закладом «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» у період з 07.08.2018 року по 18.08.2018 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі. При цьому вказаний листок непрацездатності будь-яких відміток про порушення позивачем режиму лікування не містить. Вироком Зарічного районного суду міста суми від 23.10.2017 року засуджено лікаря-інфекціоніста комунального закладу «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. ОСОБА_4 » ОСОБА_5 , та встановлено, що «Медична картка стаціонарного хворого № 986» містить завідомо неправдиві відомості про госпіталізацію ОСОБА_1 до 2-го боксу І інфекційного відділення та дані про його огляд 8-11 серпня, 14-18 серпня 2017 року, у той час як останній на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького» взагалі не перебував.

Не дивлячись на те, що у період з 07.08.2018 року по 18.08.2018 року ОСОБА_1 не перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Сумська обласна інфекційна клінічна лікарня ім. З.Й. Красовицького», він на підставі листка непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017 року, звернувся 28.08.2017 року до прокурора Сумської області із письмовою заявою про надання йому невикористаних 12 календарних днів щорічної відпустки з 04.09.2017 року, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю під час основної щорічної відпустки, зазначивши при цьому у вказаний заяві завідомо недостовірні відомості щодо втрати працездатності через хворобу у період з 07 серпня по 18 серпня 2017 року. На підставі зазначеної заяви, ОСОБА_1 наказом прокурора Сумської області від 30.08.2017 року № 732к надано 12 календарних днів невикористаної відпустки. За період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 на підставі поданого ним прокурору області листка непрацездатності серії АДЕ № 697717 від 18.08.2017 року йому виплачено на картковий рахунок 9.230,71 грн. Крім того, за 12 днів невикористаної відпустки з 04 по 15 вересня 2017 року ОСОБА_1 виплачено на картковий рахунок 11.908,07 грн. Зазначені обставини підтверджено, зокрема: копіями заяв позивача, наказів про надання йому відпусток, листка непрацездатності від 18.08.2017 року, які містяться у матеріалах справи.

У відповідності до ст. 16, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017 року, при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури. Порушення службової дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність.

Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

За висновком Верховного Суду, наявних матеріалів дисциплінарного провадження, що стосуються перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період з 07.08.2018 року по 18.08.2018 року, та його подальших дій щодо отримання додаткових днів відпустки у вересні 2018 року достатньо для висновку, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, а саме порушення правил прокурорської етики.

Верховний Суд визначив, що міркування ОСОБА_1 з того приводу, що в його діях відсутній склад злочину, і його причетність щодо внесення до вказаного документа неправдивих відомостей у визначеному законом порядку не встановлено, є безпідставними, оскільки КДКП не оцінювалися дії позивача відповідно до Кримінального кодексу України, а лише перевірено відповідність його поведінки вимогам Закону 1697-VII та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (п. 69 цього рішення).

Також, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення КДКП від 20.12.2017 року № 352дп-17 про накладення дисциплінарного стягнення на заступника прокурора Сумської області ОСОБА_1 у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Під час прийняття спірного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів враховано характер діяння, відомості, що характеризують особу прокурора, серед них й те, що раніше дисциплінарні стягнення на нього накладалися, враховано особисті та професійні якості.

Частково погоджуючись з доводами позивача ОСОБА_1 , приймаючи рішення про часткове скасування судового рішення, колегія суддів зазначає, що висновку відповідача, зокрема, про порушення ОСОБА_1 правил внутрішнього службового розпорядку слугувало рішення КДКП, яке було предметом спору у справі № 9901/424/18.

За висновком Верховного Суду у вищеозначеній справі, - висновок КДКП про порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку належними та допустимими доказами не підтверджений (п. 79 рішення Верховного Суду).

Таким чином, за відсутності інших фактів, визначених рішенням КДКП, про порушення позивачем ОСОБА_1 правил внутрішнього службового розпорядку, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для визначення відповідачем у наказі № 1дк від 23.02.2018 року про звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки зазначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам судом не надана належна правова оцінка, колегія суддів скасовує рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23.02.2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»), з прийняттям нового судового рішення про їх задоволення.

Колегія суддів зазначає, що оскаржуваним наказом відповідача визначено, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбудеться с настанням певної події, а саме, - у перший робочий день після закінчення наданої йому відпустки для догляду за дитиною, тобто трудові відносини сторін фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їхнього припинення на підставі цього наказу.

Колегія суддів зауважує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес. Матеріально-правова заінтересованість в захисті від незаконного, на його думку, звільнення з посади в органах прокуратури позивачем ОСОБА_1 реалізована шляхом звернення до суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про скасування наказу Генерального прокурора України від 04.11.2019 року № 469к, яким з 05.11.2019 року припинений трудовий договір між ОСОБА_1 та Генеральною прокуратурою України.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення позивача на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»), з прийняттям нового судового рішення, яким:

Визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України № 1дк від 23 лютого 2018 року в частині звільнення заступника прокурора Сумської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за порушення правил внутрішнього службового розпорядку (пункт 7 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова у повному обсязі складена і підписана 28 лютого 2020 року.