Справа № 160/12439/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання рішень протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій просить:
- визнати незаконними та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 08.08.2018 року, 30.01.2019 року та 19.07.2019 року щодо призначення родині ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, прийнятих на підставі заяв позивача від 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року в частині відмови позивачу у призначенні зазначеного виду державної грошової допомоги;
- зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату родині ОСОБА_1 в особі позивача щомісячної адресної допомоги відповідно до п.3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року "Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" як громадянину, який доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі заяв ОСОБА_1 від 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що з листопада 2014 року вона та її старша дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами, які отримували державну допомогу у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за новим місцем проживання. Вказує, що 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року вона знов зверталась до відповідача із новими заявами про призначення державної допомоги. Відповідачем було призначено таку допомогу в розмірі 2000 грн. на дочку ОСОБА_3 , 2012 р.н., та ОСОБА_4 , 2016 р.н. по 1000 грн. на кожну дитину, однак виплата державної допомоги на ОСОБА_1 була припинена з підстав того, що протягом 2-х місяців після досягнення ОСОБА_5 3-річного віку позивач не працевлаштувалась. Зазначені обставини сталі підставою для звернення до суду.
19.02.2020 року представником відповідача подано письмові заперечення на позовну заяву, в обґрунтування яких зазначено, ОСОБА_1 з 05.11.2014 року була призначена адресна допомога для особи працездатного віку відповідно до п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі п. 7 Порядку, ОСОБА_1 як працездатній особі, було зменшено розмір допомоги на 50 відсотків з 01.05.2015 року на наступні 2 роки, а на наступний період припинено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не працевлаштувалась протягом 2-х місяців з часу досягнення дитиною ОСОБА_6 3-х років. 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою на перерахунок адресної допомоги в межах терміну призначення у зв`язку з народженням дитини другої дитини. Рішенням управління від 2 грудня 2016 року допомога була призначена на двох дітей щомісячно. Права на отримання допомоги позивач не має, відповідно до абзацу 8 пункту 3 вищезазначеного Порядку, яким передбачено, що особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена, відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.
Розмір державної допомоги родині ОСОБА_1 визначено, згідно пункту 3 Порядку - на дітей : ОСОБА_3 , 2012 р. н., та ОСОБА_4 2016 р. н . , по 1000,00 грн. на кожну дитину. Особам працездатного віку, яким виплату допомоги було припинено відповідно пункту 7 Порядку, допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати допомоги втратили працездатність. У зв`язку з тим, що в 2015 році ОСОБА_1 було припинено виплату щомісячної адресної допомоги, розмір допомоги на наступні періоди родині ОСОБА_1 розраховувався тільки, як сума розмірів допомоги на двох дітей.
На підставі заяв ОСОБА_1 про призначення допомоги на наступний шестимісячний строк:
- від 03.07.2018 адресну допомогу було призначено з 03.07.2018 і 02.01.2019 у розмірі 2000,00 грн.
- від 28.12.2018 призначено допомогу з 03.01.2019 по 02.07.2019 у розмі 2000,00 грн.
- від 05.07.2019 призначено допомогу з 05.07.2019 по 04.01.2020 у розм 2000,00 грн.
Враховуючи вищевикладені обставини та положення пунктів 3 та 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам і покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, та такими, що не підлягав задоволенню.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з листопада 2014 року є внутрішньо переміщеною особою.
ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народженні серії НОМЕР_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради.
03.07.2018 р., 28.12.2018р., 05.07.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, правонаступником якого є Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявами про призначення державної допомоги у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в яких ОСОБА_1 просила призначити допомогу на свою родину, в особі себе та двох неповнолітніх доньок, ОСОБА_9 .
Рішеннями Самарського управління праці та соціального захисту населення м. Дніпропетровська від 08.08.2018р., від 30.01.2019р. та рішенням Лівобережного управління праці та соціального захисту населення від 19.07.2019р. призначено ОСОБА_1 державну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг лише на двох неповнолітніх доньок позивача.

16.10.2019р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про надання роз`яснень з яких підстав державна допомога була призначена лише на неповнолітніх дітей.

Листом від 30.10.2019р. за №П-42/1 Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради повідомило позивача про те, що розмір допомоги її родині визначено згідно п.3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2014р. №505, на дітей ОСОБА_3 , 2012 р.н., та ОСОБА_4 , 2016 р.н. по 1000 грн. на кожну дитину. Окрім наведеного вказано, що у зв`язку з тим, що в 2015р. ОСОБА_1 було припинено виплату щомісячної адресної допомоги, розмір допомоги на наступні періоди її родині розраховувався тільки як сума розмірів допомоги на двох дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Дії відповідача щодо відмови в призначенні на ім`я ОСОБА_1 державної адресної допомоги позивач вважає незаконними та протиправними, що й стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505 (далі - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Особи працездатного віку, яким призначено грошову допомогу, зобов`язані інформувати у триденний строк уповноважений орган про факт працевлаштування або перебування на обліку як безробітних.

У пункті 12 Порядку визначено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги; надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють; зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи; виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

З аналізу викладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Аналізуючи пункт 12 вказаного Порядку, суд наголошує, що вказаним пунктом регулюються умови припинення призначеної грошової допомоги та умови поновлення виплат допомоги, яка була раніше призначена, але її виплата була припинена з зазначених підстав.

Суд вважає, що позивач має право на отримання щомісячної адресної допомоги як особі, що переміщена з тимчасового окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Окрім того, суд зазначає, що Порядок № 505 не містить заборони чи інших обмежень на право отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за умови її отримання раніше. Допомога надається не більше ніж на 6 місяців і у подальшому за заявою строк може бути пролонговано. Вказаний Порядок не містить правових обмежень для повторного, через певний проміжок часу, звернення за допомогою внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, фактичні обставини встановлені судом, визначають право особи на отримання допомоги від держави, з урахуванням того, що ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за якою здійснює догляд, що унеможливлює її працевлаштування, і при цьому залишається у статусі внутрішньо переміщеної особи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року по справі № 333/3750/17.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги позивачу як внутрішньо переміщеній особі за заявами позивачки від 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо строку звернення позивача до суду із даним позовом, суд вважає за потрібне зазначити, що оскільки з текстом оскаржуваних рішень та підставами відмови у призначенні державної адресної допомоги позивач ознайомилась лише при отриманні листа відповідача від 30.10.2019р. №П-42/1, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась у грудні 2019р., тому вказаний строк ОСОБА_1 не пропущений.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та приймає до уваги те, що адміністративний позов задоволено повністю, а тому судові витрати підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 2305,20 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250,255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (пр.. П.Калнишевського, 55, м.Дніпро, 49051, ) про визнання рішень протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати рішення Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 08.08.2018 року, 30.01.2019 року та 19.07.2019 року щодо призначення родині ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, прийнятих на підставі заяв позивача від 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні зазначеного виду державної грошової допомоги.

Зобов`язати Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату родині ОСОБА_1 в особі ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги відповідно до п.3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року "Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" як громадянину, який доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі заяв ОСОБА_1 від 03.07.2018 року, 28.12.2018 року, 05.07.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2305,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 02.03.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.