Справа № 826/7865/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 лютого 2020 року справа №826/7865/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Левченко М.С. та представників:

позивача: Володіної О.О.,

відповідача 1: не з`явились;

відповідача 2: не з`явились;

відповідача 3: не з`явились;

третьої особи: не з`явились

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 1) 2. Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач 2, Ліквідаційна комісія) 3. Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі по тексту - відповідач 3, ГУ МВС в Донецькій області)
третя особаНаціональна поліція України (далі по тексту - третя особа)
про1) скасування наказу ГУ МВС в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ; 2) поновлення позивача на посаді старшого слідчого Авдіївського МВ Донецької області з 06 листопада 2015 року; 3) зобов`язання Ліквідаційної комісії розглянути рапорт позивача від 02 листопада 2015 року про зарахування його в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати позивачу посаду в органах Національної поліції України, як реабілітованої особи
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 24 лютого 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає незаконним своє звільнення з посади старшого слідчого відділення Авдіївського міського відділу у зв`язку із тим, що: головні управління, відділи, відділення - це структурні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України, а не окремі органи, Міністерство як орган не ліквідується; підстави для припинення трудового договору за ініціативою роботодавця наведені у статті 40 Кодексу законів про працю України, в пункті 1 частини першої якої передбачено, що трудовий договір може бути припинений у випадку змін в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штатів працівників; усі особи, які мають пільги з боку держави, у тому числі які виховують самостійно дитину віком до 14 років, повинні мати гарантії працевлаштування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7865/18 у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва скасовано, справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15 липня 2019 року адміністративну справу №826/7865/18 передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2019 року адміністративну справу №826/7865/18 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національну поліцію України.

Відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що Міністерство внутрішніх справ України не має повноважень щодо працевлаштування працівників до Національної поліції; позивач не перебував у трудових відносинах із Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідач 3 у відзиві на позов заперечує проти позовних вимог, виходячи із наступного: наказом ГУ МВС в Донецькій області від 13 лютого 2015 року №347 і від 03 березня 2015 року №71 о/с ОСОБА_1 звільнено в запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом "є" пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114; позивач оскаржив своє звільнення у судовому прядку і постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі №805/1475/15-а в задоволенні позовних вимог відмовлено; постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними і скасовано накази про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на службі в органах внутрішніх справ на займаній ним до звільнення посаді, а також стягнуто з ГУ МВС на користь позивача середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу; ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року №К/800/42816/15 постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року скасовано та залишено в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року. З урахуванням чого відповідач 3 вказує, що звільнення ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни визнано Вищим адміністративним судом України, а тому накази ГУ МВС в Донецькій області про поновлення ОСОБА_1 , видані на виконання рішення суду, яке скасоване в касаційному порядку, не мають юридичної сили та не можуть оскаржуватися; позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону України "Про Національну поліцію", а застосування до відносин проходження служби в органах внутрішніх справ не застосовуються положення Кодексу законів про працю України; поданий позивачем рапорт від 02 листопада 2015 року не можна вважати виявленням бажання працювати у поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив помилковість доводів відповідачів та необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідач 2 відзиву на позову заяву до суду не надав.

Третя особа подала письмове пояснення, однак, суд повернув його з огляду на підписання неуповноваженою особою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року поновлено позивачу строк звернення до суду.

У судовому засіданні 24 лютого 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники інших учасників справа до суду не прибули.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до витягу з наказу ГУ МВС в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с "По особовому складу" згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" звільнено капітана міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого слідчого відділення Авдіївського міського відділу з 06 листопада 2015 року.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення про проходження служби), визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За таких підстав, досліджуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 , суду належить встановити факт скорочення штатів та відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

Суд встановив, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі ГУ МВС в Донецькій області, та створено новий орган - Головне управління Національної поліції у Донецькій області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1388 "Про організаційно штатні питання" вирішено вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств згідно з відповідним переліком змін у штатах, у тому числі скорочуються всі посади у ГУ МВС в Донецькій області.

Таким чином, у межах спірних правовідносин встановлено скорочення штатів у зв`язку із ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Пунктами 8, 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведених норм Закону України "Про Національну поліцію" слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений Кодексом законів про працю України.

При цьому Закон України "Про Національну поліцію" прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники міліції, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №826/1584/16, адміністративне провадження №К/9901/10878/18, дійшла висновку, що формою волевиявлення особи слугувало надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення.

Що стосується другого з наведених вище випадків, то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIІI опублікований 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчився 06 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 подав 02 листопада 2015 року до ГУ МВС в Донецькій області заяву (рапорт), у якій вказав, що має намір продовжувати службу в Національній поліції.

Суд відхиляє доводи відповідача 3 про те, що заява (рапорт) позивача від 02 листопада 2015 року не можна вважати виявленням бажання працювати у поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", оскільки Законом відповідної форми рапорту не визначено, а відповідне бажання проходити службу в Національній поліції чітко висловлене ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що відповідачами не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 відмовився від проходження служби в поліції та/або не міг бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що ОСОБА_1 висловив бажання проходити службу в поліції.

Суд звертає увагу, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та, що він не може бути прийнятий на службу до поліції, зокрема через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського.

Наведене вказує, що відповідачі не довели відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, та, відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення про проходження служби.

Враховуючи викладене, суд вважає звільнення позивача незаконним та приходить до висновку про скасування наказу ГУ МВС в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого слідчого відділення Авдіївського міського відділу і про задоволення позовних вимог у цій частині.

В частині позовних вимог про поновлення позивача на роботі суд звертає увагу на наступне.

Як визначає пункт 24 Положення про проходження служби, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Таким чином, позивач має бути поновлений на посаді старшого слідчого слідчого відділення Авдіївського міського відділу.

Вище встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права ГУ МВС в Донецькій області.

Проте, на час розгляду вирішення справи записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення ГУ МВС в Донецькій області відсутні, що є підставою для поновлення позивача на попередній посаді, а саме на посаді старшого слідчого слідчого відділення Авдіївського міського відділу ГУ МВС в Донецькій області.

В частині позовних вимог про зобов`язання Ліквідаційної комісії розглянути рапорт позивача від 02 листопада 2015 року про зарахування його в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати позивачу посаду в органах Національної поліції України, як реабілітованої особи, суд керується наступним.

Як передбачає пункт 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Оскільки позивач висловив бажання проходити службу в поліції, на думку суду, Ліквідаційну комісію належить зобов`язати розглянути рапорт ОСОБА_1 від 02 листопада 2015 року про зарахування його в якості кандидата на посаді в органах Національної поліції України та запропонувати позивачу посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Проте, в частині позовних вимог, що стосується пропонування посади позивачу, як реабілітованій особі, потрібно відмовити, враховуючи, що у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 неправомірно звільнено в зв`язку із скороченням штатів.

При вирішенні спору суд не приймає до уваги посилання відповідача 3 на те, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року №К/800/42816/15 залишено в силі постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2015 року, яка підтвердила звільнення ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни згідно наказів ГУ МВС в Донецькій області від 13 лютого 2015 року №347 і від 03 березня 2015 року №71 о/с.

Так, суд встановив, що відповідно до згідно наказів ГУ МВС в Донецькій області від 13 лютого 2015 року №347 і від 03 березня 2015 року №71 о/с ОСОБА_1 звільнено в запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом "є" пункту 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом.

Водночас, наказом ГУ МВС в Донецькій області від 03 листопада 2015 року №331 о/с "По особовому складу" поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого слідчого відділення Авдіївського міського відділу на підставі постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року.

При цьому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року №К/800/42816/15 не скасовано наказ ГУ МВС в Донецькій області від 03 листопада 2015 року №331 о/с "По особовому складу" та не вказано про поворот виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді.

Із наявної у справі копії трудової книжки суд встановив, що ОСОБА_1 звільнено на підставі наказу ГУ МВС в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с "По особовому складу" у зв`язку із скороченням штатів.

Таким чином, у межах спірних правовідносин питання звільнення позивача за порушення трудової дисципліни не є предметом доказування та не має правового значення при оцінці правомірності оскаржуваного наказу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведена правомірність звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що рішення в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року №354 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Авдіївського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

4. Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області розглянути рапорт ОСОБА_1 про намір продовжувати службу в Національній поліції України та запропонувати ОСОБА_1 посади, які заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

6. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Авдіївського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ідентифікаційний код 00032684);

Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Донецькій області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 32; ідентифікаційний код 08592158);

Головне управління МВС України в Донецькій області (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 32; ідентифікаційний код 08592158);

Національна поліція України (01024, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 40108578).

Дата складення повного рішення суду - 02 березня 2020 року.

Суддя В.А. Кузьменко