Справа № 300/2553/19
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2020 р. справа № 300/2553/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправною відмову в призначенні пенсії за вислугу років, зобов`язання призначити пенсію за вислугу років з 06.08.2019 із врахуванням періодів роботи з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 до спеціального стажу за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в порушення норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю достатньої кількості спеціального стажу роботи за Переліком №909, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки загальний стаж роботи, що дає право для призначення пенсії за вислугою років складає 18 років 3 місяці 8 днів, при необхідному 26 років 6 місяців. Однак на думку позивача, станом на 11.10.2017 її стаж роботи за вислугу років складав 26 років 11 місяців 5 днів, оскільки стаж роботи з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 на посаді бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії Калуської ЦРЛ та КНП "ЦРЛ Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області" підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Враховуючи наведене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в якій містяться відомості про порядок і строк подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення (а.с.1-2).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.01.2020. Щодо заявлених позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що станом на 11.10.2017 спеціальний стаж роботи позивачки становить 18 років 3 місяці 8 днів, при необхідному 26 років 6 місяців, таким чином спеціальний стаж роботи є меншим від необхідного, тому права на пенсію за вислугу років позивачка не має. Зазначає, що посада бактеріолога не є посадою лікаря, яка відновиться до посад середнього медичного персоналу, який відповідно до законодавства має право на призначення пенсії за вислугою років. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити(а.с.51-55).
ОСОБА_1 скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив, в якому зазначила, що твердження відповідача про те. що посада "бактеріолога" не є посадою лікаря та не відноситься до посад середнього медичного персоналу, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки згідно номенклатури спеціальностей професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я, та Положення про проведення атестації професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я, затверджено наказом МОЗ України віт 12.08.2009 №588, чітко зазначено, що посада "бактеріолог" входить в номенклатуру спеціальностей професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я(а.с.78-81).
Позивачкою вищенаведена відповідь на відзив була надіслана відповідачу, що підтверджується квитанціями про відправлення. Однак, заперечення у строк, встановлений судом відповідач не подав, поважних причин ненадання заперечень у встановлений судом строк не повідомив.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
ОСОБА_1 у 1990 закінчила повний курс Могилів-Подільського медичного училища, про що їй видано диплом НОМЕР_1 від 04.07.1990 про освіту по спеціальності "медична" та присвоєння кваліфікації "медичної сестри" (а.с.17).
У 1998 позивачка закінчила Львівський державний університет ім. І.Франка та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «біологія» та здобула кваліфікацію " біолога, викладача біології і хімії", що підтверджується диплом НОМЕР_2 від 30.06.1998 (а.с.11).
10.05.2007 ОСОБА_1 видано сертифікат №411 про присвоєння звання спеціаліста за спеціальністю "бактеріологія"(а.с.19).
Також, згідно наявних в матеріалах справи посвідчень, позивачка неодноразово проходила підвищення кваліфікації (а.с.20-26).
Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 судом встановлено, що позивачка:
- з 14.08.1990 прийнята на посаду лаборанта бак лабораторії медсанчастини в/о "Хлорвініл", на час декретної відпустки (наказ № 1007-К від 14.08.1990);
- з 03.02.1992 по 01.01.1998 працювала на посаді лаборанта бак лабораторії (наказ № 141-К від 03.02.1992);
- з 01.01.1998 по 01.05.1999 працювала на 0,75 посади лаборанта клінічної лабораторії(наказ № 996-К від 26.12.1997);
- з 01.05.1999 по 09.08.1999 працювала на 0,75 посади лаборанта клінічної лабораторії стаціонарного відділення Калуського ТМО (наказ № 10 - К від 01.05.1999);
-з 09.08.1999 по 02.09.1999 працювала на посаді лаборанта клінічної лабораторії(наказ № 958 -К від 09.08.1999); .
- з 02.09.1999 по 07.02.2000 працювала на 0,75 посади лікаря - лаборанта клінічної лабораторії (наказ № 1283 -К від 02.09.1999);
- з 07.02.2000 по 01.09.2005 працювала на посаді лікаря - лаборанта клінічної лабораторії (наказ № 201 -К від 07.02.2000);
- з 01.09.2005 по 02.10.2006 працювала на посаді лікаря - лаборанта клінічної лабораторії Калуської ЦРЛ (наказ № 5 - К від 01.09.2005);
- з 02.10.2006 по 02.07.2007 працювала на 0,5 посади лаборанта з вищою освітою з бактеріології та на 0,5 посади, лаборанта з вищою освітою з клінічної лабораторної діагностики клініко-діагностичної лабораторії стаціонарного відділення (наказ 619-К від 22.09.2006);
- з 02.07.2007 по 02.01.2008 працювала на посаді лаборанта з вищою освітою з бактеріології бактеріологічного відділу клініко - діагностичної лабораторії стаціонару (наказ № 394- К від 02.07.2007);
- з 02.01.2008 року по 02.01.2009 працювала на посаді лаборанта з вищою освітою з бактеріології бактеріологічного відділу клініко - діагностичної лабораторії стаціонару (наказ № 768 - К від 31.12.2007);
- з 02.01.2009 по 01.01.2013 працювала на посаді бактеріолога клініко - діагностичної лабораторії стаціонару (наказ № 3-К від 02.01.2009);
- з 01.01.2013 по 28.06.2016 працювала на посаді бактеріолога бактеріологічного відділу клініко-діагностичної лабораторії Калуської ЦРЛ (наказ № 1-К від 02.01.2013), (наказ № 265 - К від 22.06.2016);
- з 22.09.2016 по 01.01.2019 працювала на посаді бактеріолога клініко - діагностичної лабораторії стаціонару Калуської ЦРЛ (наказ № 432 - К від 19.09.2016);
- з 01.01.2019 по 02.08.2019 працювала на посаді бактеріолога бактеріологічного відділу клініко-діагностичної лабораторії комунального, некомерційного підприємства Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області комунального некомерційного підприємства "Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад івано-франківської області" (наказ № 1 від 02.01.2019 по ЦРЛ), ( наказ № 358 -К від 16.07.2019).
06.08.2019 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, в порядку пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.35-36).
Листом від 05.09.2019 № 4387, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав відсутності необхідного, на думку відповідача, стажу роботи за вислугу років та роз`яснено, що згідно поданих документів страховий стаж роботи становить 29 років 11 місяців 2 дні, в тому числі за стаж роботи, що дає право для призначення пенсії за вислугою років - 18 років 3 місяці 8 днів, а саме: з 14.08.1990 по 19.05.2006 та з 01.07.2006 по 01.01.2009 на посадах лаборанта. Період догляду за дитиною до досягнення нею 6 років з 01.01.2004 по 30.06.2005, що становить 1 рік 6 місяців, який зараховується тільки для визначення права при призначенні пенсії за вислугою років (а.с.37).
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №1058).
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 2-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно пункту 16 вказаного розділу до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Підстави пенсійного забезпечення за вислугу років передбачені статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Так, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Відповідно до пункту "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що працівникам охорони здоров`я, що мають станом на 01.04.2017 - не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу відповідно до пункту "е" ст.55 пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку та за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Щодо доводів представника відповідача про те, що посада бактеріолога не є посадою лікаря та не відноситься до посад середнього медичного персоналу, то суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Так, зокрема затверджено найменування закладів і установ та найменування посад, а саме в галузі охорони здоров`я передбачені такі заклади як лікарняні заклади, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби, санітарноепідеміологічні заклади, діагностичні центри, а також посади в них - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменувань посад).
У примітці до вказаного Переліку зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Перелік закладів охорони здоров`я та лікарських посад визначено наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад, посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`ята посад фахівців у галузі охорони здоров`я з у закладах охорони здоров`я" (надалі - також Перелік №385).
Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 затверджено Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я; Перелік провізорських посад у закладах охорони здоров`я; Перелік посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою (фармацевтів) у закладах охорони здоров`я; Перелік посад професіоналів у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я; Перелік посад фахівців у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я.
Пунктом 1.1.1 Переліку №385 Лікарню (республіканська, обласна, центральна міська, міська, центральна районна, районна) визначено як лікувально-профілактичний заклад охорони здоров`я.
Пунктом 1.2 Переліку №385 передбачено перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я, зокрема, посада лікар-лаборант (клінічна лабораторна діагностика).
Таким чином, вищевказаними актами законодавства передбачено центральну районну лікарню як лікувально-профілактичний заклад охорони здоров`я та посади - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменувань посад).
Разом з цим, суд зазначає, що згідно з п. 50 Додатку № 3 до Наказу МОЗ України від 23.02.2000 року № 33 "Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я", що діяв на час переведення позивача на посаду біолога, було визначено, що посади лаборантів установлюються з розрахунку: а) 1 посада на 60 ліжок; б) 1 посада на 10 посад лікарів, які ведуть амбулаторний прийом; в) у поліклініках лікарень, лікарський персонал у яких встановлюється згідно з підпунктом б) п. 7, - без врахування посад лікарів-фтизіатрів, лікарів-дерматовенерологів, лікарів-онкологів і, крім того, з розрахунку 1 посада на 2 посади лікарів-онкологів, які ведуть амбулаторний прийом, і 1 посада - на 3 посади лікарів-дерматовенерологів і лікарів-фтизіатрів, які ведуть амбулаторний прийом; г) 1,35 посади на 10 тис. дорослого населення району для проведення диспансеризації.
При проведенні біохімічних, бактеріологічних, цитологічних, серологічних досліджень посади лаборантів установлюються за штатними нормативами відповідних підрозділів (додаток 26).
Номенклатурою спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, яка затверджена наказом МОЗ України від 23.11.2007 №742 "Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою" передбачена спеціальність "лабораторна справа (гігієна)", за якою атестуються молодші спеціалісти з медичною освітою, що працюють, зокрема на посадах лаборант з бактеріології.
Професійна назва "лаборант з бактеріології" передбачена розділом "Фахівці" галузевим випуском 78 "Охорона здоров`я" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, що затверджений наказом МОЗ України від 29.03.2002 №117, кваліфікаційними вимогами до якої є неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки "Медицина", спеціальністю «Лабораторна діагностика», спеціалізація за фахом "Бактеріологія", без вимог до стажу роботи.
Наказом МОЗ України від 12.03.2008 року № 122 "Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.200 року № 33", що діяв на час виникнення спірних правовідносин, було дозволено замінювати за відомістю заміни посади лікарів-лаборантів за спеціальністю "бактеріологія" на посаду "бактеріолог" (відповідно до примітки після пункту "г" пункту 14 до Додатка 26).
З врахуванням вищенаведених змін, МОЗ листом від 22.07.2008 року № 1-02-13/21 було запропоновано в лабораторних підрозділах замінювати за відомістю заміни посади "лікарів-лаборантів з клінічної біохімії" на посади "біохіміків" та призначати на них спеціалістів з вищою немедичною освітою за спеціальністю "біохімія". Посади лаборантів з вищою освітою у зв`язку з їх відсутністю в Класифікаторі професій ДК 003-2005 замінити на посади біохіміків, з дотриманням вимог, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 листа. Спеціалістів, які зараховані на посади лаборантів з вищою освітою після 01.10.1994 року, за умови їх згоди, перевести відповідно на посади біологів, хіміків, бактеріологів (пункт 7 зазначеного листа МОЗ).
Відповідно до п.2.2.6 наказу Мінпраці та МОЗ України від 05.10.2005 N 308/519 "Про впорядкування умов оплат примі працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення" професіоналам з повною вищою немедичною освітою (психологи, біологи, бактеріологи, ентомологи, зоологи та інші), посади яких уведені замість посад лікарів, посадові оклади встановлюються за тарифними розрядами, передбаченими для лікарів інших спеціальностей відповідних кваліфікаційних категорій.
Номенклатуру спеціальностей професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я, та Положення про проведення атестації професіоналів з вищою немедичною освітою, які працюють в системі охорони здоров`я, затверджено наказом МОЗ України від 12.08.2009 N 588.
Також, в даному листі зазначено, що назву посади бактеріолог необхідно привести у відповідність до норм чинного законодавства, змінивши її на лаборант з бактеріології.
З аналізу вищевикладеного та з урахуванням положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що посада бактеріолога є ідентичною посаді лаборанта з бактеріології клініко-діагностичної лабораторії та відноситься до середнього медичного персоналу, а час роботи на цій посаді зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Та обставина, що назва посади не приведено у відповідність до норм чинного законодавства, з огляду на встановлені судом обставини, не може бути вагомою причиною до втрати ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років.
Судом встановлено, що матеріалами справи, зокрема, трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , підтверджено періоди роботи позивачки на посаді бактеріолога з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 на посаді бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії Калуської ЦРЛ та КНП "ЦРЛ Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області".
Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому вищенаведені записи безпідставно не взяті для зарахування до спеціального трудового стажу ОСОБА_1 .
Документами про освіту підтверджується наявність у ОСОБА_1 повної вищої освіти, окрім того позивачці видано сертифікат №411 спеціаліста, про присвоєння звання спеціаліста за спеціальністю "бактеріологія", а також видано як лікарю посвідчення №366-11від 08.11.2011 про присвоєння кваліфікаційної категорії за спеціальністю "бактеріологія" категорія друга та посвідчення №625-15від 04.12.2015 про присвоєння кваліфікаційної категорії за спеціальністю "бактеріологія" категорія перша.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивачки, відповідач під час розгляду справи не надав.
Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для врахування періоду роботи позивачки в клініко-діагностичної лабораторії Калуської ЦРЛ та КНП "ЦРЛ Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області" на посаді бактеріолога з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 до стажу роботи, що дає право позивачці на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як спеціального стажу.
Як наслідок, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення, а саме з 06 серпня 2019 року незалежно від віку, оскільки має необхідний спеціальний стаж 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Відтак, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.09.2019 № 4387 не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже є протиправною.
Щодо вимоги позивачки про зобов`язання призначити пенсію за вислугу років з 06.08.2019 із врахуванням періодів роботи з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 до спеціального стажу за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає наступне.
Верховний Суд України у рішенні від 24.11.2015 року у справі № 816/1229/14 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку не виконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд також враховує положення обов`язкової до застосування судової практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі Олссон проти Швеції (Olsson v. Sweden) від 24.03.1988. При вирішенні вказаної справи Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію. Проте досвід показує, що абсолютна точність недосяжна і що необхідність уникати надмірної жорсткості формулювань і слідувати за обставин, що змінюються, веде до того, що багато законів неминуче викладені в термінах, які більшою чи меншою мірою є невизначеними. Фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципом верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав, охоронюваних п.1 статті 8 Конвенції.
Закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання держави.
Крім того, згідно до п. 65 вказаного рішення Суду втручання повинно бути зумовлено досягненням правомірної цілі.
Також Європейський суд з прав людини вказує, що у відповідності зі сформованою практикою Суду, під поняттям необхідності мається на увазі, що втручання відповідає якій-небудь нагальній суспільній потребі і що воно пропорційно законній меті.
Відтак, суд вважає, що застосування дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень повинно мати чіткі межі застосування. І за наявності правової можливості відповідного органу прийняти одного з двох рішень суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова є неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд при перевірці правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, згідно приписів статті 245 КАС України, не перебираючи на себе повноважень відповідного органу, вправі покласти на суб`єкта владних повноважень зобов`язання вчинити певні дії з метою захисту порушених прав та інтересів позивача.
Таким чином, виходячи з встановлених у справі фактичних обставин, враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності рішення відповідача від 05.09.2019 № 4387 та відсутності інших підстав для відмови позивачці в призначенні пенсії за вислугу років, суд вважає, що з метою повного захисту прав ОСОБА_1 , відповідача слід зобов`язати призначити пенсію за вислугу років з 06.08.2019 згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з огляду на наявність всіх необхідних визначених законом умов.
За приписами частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV за загальним правилом пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.
Щодо здійснення розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За частиною 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження факту понесених сум судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано:
- копію Договору №12/12 про надання правової допомоги від 12.12.2019, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Лютак Л.Л.(а.с.38).;
- додаткову угоду №1 до Договору №12/12 від 12.12.2019, згідно якого: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (0.5 години роботи адвоката), вивчення та правовий аналіз доказів по справі (1 година роботи адвоката), пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах (0.5 годин роботи адвоката), підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами ст. ст. 94, 160 КАС України (6 годин роботи адвоката), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача (0.5 години роботи адвоката), підготовка відповіді на відзив згідно з вимогами ст. 163 КАС України (1.5 години роботи адвоката). Клієнт погоджується з наданим розрахунком та вартістю послуг, та зобов`язується сплатити Адвокату гонорар за надані послуги в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. Адвокат підтверджує факт оплати гонорару шляхом надання квитанції про відповідну оплату (а.с.82);
- квитанція №255700 від 03.02.2020 на суму 7000 грн(а.с.83);
- акт передачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №03/02 від 03.02.2020 на суму 7000 грн(із зазначенням виду наданих послуг, затраченого часу та вартості)(а.с.84).
Отже, позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн згідно договору про надання правової допомоги №12/12 від 12.12.2019.
При цьому, твердження представника відповідача на необґрунтованість судових витрат в зв`язку із тим, що представником позивача не надано жодного платіжного доручення банку, касового документа, які б свідчили про офіційну оплату перелічених послуг є безпідставними.
В зв`язку із наведеним, на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 06.08.2019 із врахуванням періодів роботи на посаді бактеріолога клініко-діагностичної лабораторії з 02.01.2009 по 28.06.2016 та з 22.09.2016 по 02.08.2019 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.