Справа № 640/20759/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ № 640/20759/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДПС у Полтавській області
до треті особи проТовариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк», Акціонерне товариство «Полтава-банк» застосування арешту коштів на рахунках платника податків,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Головне управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прінт Інжінірінг» (далі по тексту - відповідач), за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» та Акціонерного товариства «Полтава-банк» про застосування арешту коштів Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг» на розрахункових рахунках відкритих в банківських установах: АТ «ЄВРОГАЗБАНК», МФО 380430, номер рахунків НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5; АТ «Полтава-банк», МФО 331489, номер рахунків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року допущено заміну позивача в адміністративній справі №640/20759/18 Головне управління ДФС у Полтавській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Європейська, 4, ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Новосанжарською філією ТОВ «Прінт Інжінірінг» не допущено посадових осіб Головного управління ДФС у Полтавській області до проведення документальної планової виїзної перевірки, про що 27.11.2018р. складено Акт №1522/16-31-14-01-10/35919996 про неможливість проведення перевірки Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р., правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р. у зв`язку з не допуском посадових осіб для проведення планової документальної виїзної перевірки, що згідно з п. 94.2.3 п. 94.2 статті 94 Податкового кодексу України є підставою для накладення арешту на кошти на рахунках платника податку.

09 січня 2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, згідно якого проти задоволення позову заперечує повністю з тих підстав, що арешт коштів на рахунках платника податків є спеціальною складовою загального арешту майна, який відрізняється виключною процедурою його застосування, та є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого відповідно до положень пунктів 94.2, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України. Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку унеможливлює право податкового органу на звернення до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області 09.11.2018р. прийнято наказ №2893 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг» (податковий номер 35919996) та 19.11.2018р. прийнято наказ №2990 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 09.11.2018 №2893».

На підставі направлення від 22.11.2018р. №3964 позивачем здійснено вихід для проведення перевірки Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг», однак посадовими особами Філії недопущено працівників контролюючого органу до провадження перевірки, про що 27.11.2018р. складено Акт №1522/16-31-14-01-10/35919996 про неможливість проведення перевірки Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р., правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р. у зв`язку з не допуском посадових осіб для проведення планової документальної виїзної перевірки.

05 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Отже, як зазначає позивач, відповідачем не допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2. статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу, так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Аналогічні норми містить Порядок застосування адміністративного арешту майна платника податків, затверджений Наказом Державної податкової адміністрації, від 24 грудня 2010 року №1042, відповідно до п.3.1. якого арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з вищезазначених обставин.

З вказаних норм законодавства вбачається, що адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених вище обставин.

Норма п.п. 20.1.33 пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №К/9901/465/18 від 30 січня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2018р. у справі №640/20558/18 за заявою ГУ ДФС у Полтавській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - Новосанжарської філії ТОВ «Прінт Інжінірінг», в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2018р. залишено без змін.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Прінт Інжінірінг» оскаржено в судовому порядку наказ Головного управління ДФС у Полтавській області від 09.11.2018р. №2893, зі змінами, внесеними наказом від 19.11.2018 №2990.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019р. у справі №440/4184/18 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Прінт Інжінірінг» відмовлено, яке набрало законної сили 19.06.2019р.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.03.2018р. у справі №813/2316/17 арешт коштів на рахунках платника податків є спеціальною складовою загального арешту майна, який відрізняється виключною процедурою його застосування, та є можливим лише у разі існування арешту майна, застосованого відповідно до положень пунктів 94.2, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України. Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку унеможливлює право податкового органу на звернення до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Положення підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України застосовуються виключно у сукупності з нормами цієї статті.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Полтавській області.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головному управлінню ДПС у Полтавській області (м. Полтава, вул. Європейська, 4, 36000, ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін