Справа № 500/1931/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 500/1931/19 пров. № А/857/673/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

представника відповідача Живчик В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду (прийняту у м. Тернополі суддею Осташом А. В.) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 500/1931/19 за позовом Комунального підприємства «Тернопільводоканал» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

19 серпня 2019 року Комунальне підприємство «Тернопільводоканал» (далі - КП «Тернопільводоканал», Підприємство) звернулося до суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області) від 01 березня 2019 року за №№ , , , , , , , , , , , , , , .

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржило КП «Тернопільводоканал», яке вважає, що судом при постановленні ухвали допущено неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати вказану ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постановляючи ухвалу про відкриття провадження у цій справі, суд першої інстанції володів інформацією про пропуск ним строку звернення до суду з вказаним позовом, а тому факт пропуску цього строку не міг бути виявленим після відкриття провадження у справі.

За клопотанням представника відповідача судом проведено заміну первинного відповідача - Головне управління ДФС у Тернопільській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Тернопільській області.

У судовому засіданні представник відповідача, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обгрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Тернопільській області проведено камеральну перевірку даних податкової звітності з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних КП «Тернопільводоканал» за період з 01 липня 2017 року по 30 січня 2019 року, за результатами чого складено акт від 05 лютого 2019 року № 764/19-00-5405/03353845, який містить висновок про порушення Товариством встановлених термінів реєстрації податкових накладних.

На підставі вказаного вище Акта перевірки 01 березня 2019 року ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення за №№ , , , , , , , , , , , , , , .

Товариство скористалося процедурою адміністративного оскарження податкових повідомлення-рішень та 28 березня 2019 року звернулося до Державної фіскальної служби України із скаргою на податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Тернопільській області.

24.05.2019 Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 23834/6/99-99-11-06-01-25, яким податкові повідомлення-рішення від 01 березня 2019 року залишила без змін, а скаргу - без задоволення.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, отримавши рішення про результати розгляду його скарги 25 травня 2019 року та звернувшись до суду із позовом 19 серпня 2019 року, пропустив встановлений пунктом 56.19 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) місячний строк звернення до суду і доказів поважності причин пропуску строку суду не надав.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального права і є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьої цієї статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині четвертій цієї статті встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що строки звернення до суду встановлюються КАС України або іншими законами.

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 ПК України, за приписами пункту 56.1 та пункту 56.2 якої рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Водночас, у пункті 56.18 цієї статті встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

А статтею 102 ПК України такий строк визначено тривалістю 1095 днів.

Тобто, виходячи з приписів наведеної норми, позивач має право оскаржити податкове повідомлення-рішення протягом 1095 календарних днів у будь-який момент після його отримання.

У пункті 56.21 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що у спірних правовідносинах перевагу повинно бути надано пункту 56.18 статті 56 ПК України, який передбачає більш тривалий строк для звернення до суду (1095 днів).

Судом першої інстанції при винесенні спірної ухвали не було надано правової оцінки наведеним вище положенням Податкового кодексу України.

Більш того, колегія суддів зазначає, що внаслідок відкриття провадження у справі, у позивача виникло сподівання на дотримання принципу правової визначеності, на що не-одноразово наголошував Європейський Суд з прав людини.

Так, зокрема, у рішенні по справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в кон-тексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України № 475/97 від 17.07.1997), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовною заявою та наявність підстав для залишення її без розгляду.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а тому ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» задовольнити.

Ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 500/1931/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 03 березня 2020 року.