Справа № 806/1943/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
Справа № 806/1943/18 Головуючий у І інстанції: Лавренчук О.В.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
02 березня 2020 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М.
суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Аваєвої Наталії Валеріївни про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою,
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою скасовано.
Прийнято нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, задоволено частково.
Винесено окрему ухвалу з направленням її до Держгеокадастру України.
В задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, відмовлено.
19 лютого 2020 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Аваєвої Н.В. про ухвалення додаткового рішення у даній справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року заяву призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку письмового провадження.
Судова колегія, обговоривши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Оскільки в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2020 року не вирішено питання про розподіл судових витрат у даній справі, зазначене є підставою для ухвалення додаткового судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Як встановлено судом на підставі поданих до заяви доказів, між адвокатом Аваєвою Н.В. та Волковим П.О. було укладено договір про надання правової допомоги №05/07 від 22.05.2019 року, згідно умов якого Виконавець (адвокат Аваєва Н.В.) зобов`язується надати Замовнику (Волкову П.О.) правову допомогу, а останній зобов`язується прийняти її.
Розділом 3 вказаного Договору визначені умови оплати отриманих послуг. Зокрема сторони погодили, що вартість правової допомоги, що надається за цим договором Виконавцем, узгоджена Сторонами, та сплачується Замовником на підставі виставлених Виконавцем рахунків (п. 3.1 Договору). Оплата правової допомоги, здійснюється Замовником протягом трьох банківських днів з дня отримання Замовником рахунку Виконавця шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Виконавця (п.3.2 Договору).
Згідно акту прийому-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правової допомоги №05/07 від 22.05.2019 року адвокат виконав наведений у ньому перелік правничої допомоги, а ОСОБА_1 прийняв виконану адвокатом правничу допомогу. Вартість отриманих послуг складає 7000 грн.
На підставі вказаного акту прийому-передачі адвокатом Аваєвою Н.В. видано ОСОБА_1 рахунок-фактуру № 20200217/001 від 17.02.2020 року на суму 7000 грн.
Проте, ОСОБА_1 не надано жодного доказу в підтвердження фактичної сплати адвокату ОСОБА_2 вартості наданої нею правничої допомоги в сумі 7000 грн., а саме не надано банківських розрахункових документів (платіжного доручення чи касового ордера).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які доводять факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме, за складання та подання представником документів в даній адміністративній справі, заява не містить квитанції, якою підтверджується сплата позивачем гонорару адвокату, відсутнє будь-яке підтвердження зарахування коштів на розрахунковий рахунок адвоката в банку або в касу адвоката.
В даному випадку, судова колегія зауважує про безпідставність включення до суми вартості послуг на правничу допомогу, яка заявлена до відшкодування в суді апеляційної інстанції, вартості послуг адвоката на підготовку та направлення касаційних скарг у межах даної справи.
Колегія суддів зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, а також такі обставини повинні бути підтверджені відповідними документами, тобто доведеними стороною в процесі.
При визначенні відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.
Таким чином, вищезазначені обставини у своїй сукупності, в тому числі і факт відсутності доказів проведення позивачем оплати за наданні послуги правничої допомоги, ставлять під сумнів відомості, наведені в акті прийому-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правової допомоги №05/07 від 22.05.2019 року та рахунку-фактурі № 20200217/001 від 17.02.2020 року.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, задоволенню не підлягає, як така, що є не підтвердженою належними та допустимими доказами.
Щодо транспортних витрат ОСОБА_1 , понесених ним в результаті прибуття до м. Вінниці для участі в судових засіданнях в приміщенні Сьомого апеляційного адміністративного суду, які мали місце 15.01.2020 року та 12.02.2020 року, судова колегія зазначає наступне.
Як засвідчується матеріалами справи, позивач та його представник неодноразово клопотали перед судом про здійснення розгляду даної справи в режимі відеоконференції між Сьомим апеляційним адміністративним судом, Києво-Святошинським районним судом Київської області та Житомирським окружним адміністративним судом. Вказані судові інстанції були обрані стороною задля зручності як самого позивача, так і його адвоката.
Внаслідок численних перерв в розгляді даної справи, судова колегія, з огляду на те, що справу первинно було призначено до розгляду в режимі відеоконференції, про що клопотав позивач та його представник, і в подальшому продовжувала розгляд справи в режимі відеоконференції.
До того ж, суд апеляційної інстанції, призначаючи дану справу до розгляду в судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, жодною ухвалою суду особисту явку позивача та його представника в судові засідання не визнавав обов`язковою.
Таким чином, наведені обставини свідчать про забезпечення судом апеляційної інстанції дійсної та реальної можливості позивачу бути присутнім в судових засіданнях, без будь-яких витрат коштів та часу на прибуття саме до м. Вінниці.
Окрім того, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Відшкодування витрат на відрядження регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" та Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.03.1998 за № 218/2658 "Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон".
За змістом вказаних нормативно-правових актів підлягають до відшкодування пов`язані із прибуттям до суду виключно витрати, пов`язані із придбанням квитків на громадський транспорт для прибуття до суду. Разом з цим, не передбачено відшкодування особі витрат на прибуття до суду власним транспортним засобом.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача витрат на придбання пального для власного транспортного засобу, не підлягають задоволенню. Хоча ці витрати і пов`язані із прибуттям до суду, однак не можуть бути відшкодовані як судові витрати.
Щодо витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступних висновків.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 28.11.2013р. №12-рп/2013, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 вказаної норми визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Положеннями ч.7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково.
В даному випадку, судова колегія, в розрізі заявлених позивачем вимог апеляційної скарги та їх змісту, вважає, що не є можливим визначити розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому доходить до висновку, що витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1921,00 грн., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в повному обсязі.
Таким чином, підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника позивача адвоката Аваєвої Н.В. про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору. В решті вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 252, 310, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Заяву представника позивача адвоката Аваєвої Н.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мартинівська сільська рада Пулинського району Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, задовольнити частково.
В решті заяву представника позивача адвоката Аваєвої Н.В. про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.