Справа № 240/10529/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління державної фіскальної служби в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. Юрка Тютюнника, 7) до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3772,17 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До Житомирського окружного адміністративного суду 17 вересня 2019 року з позовною заявою звернулося Головне управління державної фіскальної служби в Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3772,17 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року справу №240/10529/19 за позовом Головного управління державної фіскальної служби в Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення 3772,17 грн. передано до Одеського окружного адміністративного суду.

27.12.2019 року адміністративна справа №240/10529/19 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року справу №240/10529/19 прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про те, що згідно з розрахунком податкової заборгованості, за відповідачем рахується податкова заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3772,17 грн.

Копія ухвали від 02.01.2020 року направлена на поштову адресу ОСОБА_1 зазначену в адміністративному позові ( АДРЕСА_1 ) відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером Одеса ЦОКК 349.

03.02.2020 року на адресу суду повернулось поштове повернення за трек-номером Одеса ЦОКК 349 з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (Довідка ф.20).

Згідно ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 здійснює економічну діяльності за КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, державну реєстрацію фізичної особи-підприємця здійснено 12.03.2001 року відповідно до Довідки Овруцького управління Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 24.07.2019 року №11968/5/06-30-55-17. Відповідач знаходиться на обліку у Ізмаїльській ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області з 12.03.2001 року.

20.03.2017 року ФОП ОСОБА_1 складено податкову декларацію за землю починаючи з березня 2017 року, відповідно до якої площа земельної ділянки складає 0,1800 га, розмір орендної плати становить 3,00%, річна сума орендної плати дорівнює 4526,61 грн.

13.07.2017 року ГУ ДФС в Житомирській області ФОП ОСОБА_1 виставлена податкова вимога форми «Ф» №1247-17, за якою сума податкового боргу за узгодженим зобов`язанням станом на 12.07.2017 становить 1131,66 грн. (а.с.16),

Податкова вимога від 13.07.2017 року направлена на поштову адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером Житомир -3 НОМЕР_3 .

Лист з рекомендованим повідомленням за трек-номером Житомир -3 НОМЕР_3 повернувся на адресу відправника з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (Довідка ф.20).

Відповідно до зведеного розрахунку сум податкового боргу, який не сплачено в строк (орендна плата з фізичних осіб) становить 3772,17 грн., з них: 30.04.2017 (граничний термін сплати) - 377,22 грн., 30.05.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.06.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.07.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.08.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.09.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.10.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.11.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.12.2017 (граничний термін сплати) 377,22 грн., 30.01.2018 (граничний термін сплати) 377,22 грн. (а.с.8).

На час звернення до суду з даним адміністративним позовом, податковий борг не сплачений відповідачем.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України (надалі ПК України).

Згідно із п. п. 14,1.175. п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі ПК України) визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4, п.16.1 ст.16 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п. 36.1. ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи; крім того, п.36.5. ст.36 ПК України встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе/платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1. ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.п.87.9. ст. 89 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його Виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної Податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв`язку з несплатою боржником заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ф» № 1247-17 від 13.07.2017 року, яку було направлено рекомендованим листом на адресу ФОП ОСОБА_1 .

Згідно п. 59.5. ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 95.2 ст. 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 ст. 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості, яка обліковується за відповідачем по узгодженим грошовим зобов`язанням, станом на момент розгляду справи, складає 3772,17 грн., яка виникла у зв`язку з нарахуванням згідно податкової декларації № від 20.03.2017 р., що підтверджується зведеним розрахунком податкового боргу.

Під час розгляду справи, відповідачем на надано суду відзив на адміністративний позов або жодних додаткових письмових доказів, щодо спростування тверджень позивача.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 ПУ України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, позивач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, повноваження якого на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу прямо визначені законодавством України.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

З урахуванням зазначеного, а також відсутністю погашення заборгованості по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3772,17 грн. суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, а отже судові витрати по даній справі стягненню на користь позивача не підлягають.

З огляду на те, що суб`єкт владних повноважень не поніс витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, жодні витрати не підлягають розподілу та стягненню.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 90, 120, 241-246, 255, 258, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Головного управління державної фіскальної служби в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. Юрка Тютюнника, 7) до ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3772,17 грн., - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму по орендній платі з фізичних осіб у сумі 3772,17 грн. (три тисячі сімсот сімдесят дві гривні сімнадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Cуддя Л.М. Токмілова

.