Справа № 640/2586/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 лютого 2020 року м. Київ № 640/2586/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Українська культура»
до Міністерства культури України
треті особи:1. Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво», 2. Фонд державного майна України
про визнання протиправними дій, зобов`язання укласти договір оренди, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Українська культура» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства культури України, треті особи: Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво», Фонд державного майна України у якому просило:

- визнати протиправними дії Міністерства культури України щодо передачі нерухомого майна за адресою: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1 з балансу Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» на баланс Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»;

- зобов`язати Фонд державного майна України укласти договір оренди нерухомого майна з TOB «Видавничий дім «Українська культура», а саме на приміщення за адресою: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1:

загальною площею 17,8 кв.м (кабінет № 11 площею 8,8 кв.м та кабінет № 12 площею 9,0 кв.м корпусу № 6 громадського будинку літ. «О»), мета використання: розміщення редакції журналу «Музика»;

загальною площею 44,9 кв.м (кабінет № 4 площею 10,9 кв.м та кабінет № 5 площею 34,0 кв.м корпусу № 6 громадського будинку літ. «О»), мета використання: розміщення редакції газети «Кримська світлиця»;

загальною площею 39,6 кв.м (кабінет № 6 площею 22,0 кв.м та кабінет № 7 площею 8,7 кв.м корпусу № 6 громадського будинку літ. «О»), мета використання: розміщення редакції журналу «Українська культура»;

Згідно п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, суд звертає увагу на те, що публічно-правовий спір, згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

При цьому, у ч.2 ст.19 КАС України зазначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом даного спору є правомірність дій відповідача щодо передачі нерухомого майна за адресою: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1 з балансу Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» на баланс Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка».

Зокрема, позивач наголошує, що для реалізації свого прав визначеного ч.2 ст.9 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» №917-VIII ТОВ «Видавничий дім «Українська культура», звернулися до Фонду державного майна України з пакетом документів необхідних для укладення договору оренди. Проте, Фонд державного майна України листом №30-04/7267 від 03.09.2019 року відмовив ТОВ «Видавничий дім «Українська культура» в укладенні договору оренди нежитлових приміщень розташованих за адресою: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1, у зв`язку з листом Міністерства культури України №2171/15-4/14-19 від 01.08.2019 року. Даним листом відповідачем повідомляється, що об`єкт, міщений за адресою: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 1 а саме: адміністративні приміщення площею 504,5 кв.м. згідно акта приймання-передавання від 29.03.2019 року передані безоплатно з балансу Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» на баланс Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» відповідно до наказу Мінкультури від 28.03.2019 року №225 «Про передачу нерухомого майна».

Викладені у позові вимоги та наведені на їх обґрунтування мотиви вказують на те, що суть даного спору фактично зводиться до того, що позивач, як юридична особа, не згоден з правомірністю дій відповідача щодо передачі майна (яке має бути передане позивачу в оренду Фондом державного майна України) на баланс іншій особі.

Тобто, спір виник не у зв`язку із здійсненням Міністерством культури України владних (управлінських) функцій, а в зв`язку з наявністю перешкод у користуванні позивачем спірними приміщеннями на підставі договорів оренди, що свідчить про існування між сторонами спору про право.

Також, суд звертає увагу на те, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

При цьому, з позовної заяви вбачається, що відповідач не здійснює жодних управлінських функцій щодо позивача, з огляду на вимоги і підстави, викладені позивачем.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.19 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір має приватноправовий характер та з урахуванням суб`єктного складу сторін спору і тих осіб, на чиї інтереси впливає таке рішення має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч.6 ст.170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи наведене, суд роз`яснює позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду за місцем вчинення порушення в порядку господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З огляду на зазначене та враховуючи характер спірних правовідносин, який є господарсько-правовим і не має ознак публічно-правового спору в розумінні КАС України, даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а відтак, є підстави для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Керуючись ст.ст.3, 5-11, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст.ст.241-243, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Українська культура» у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Міністерства культури України, треті особи: Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво», Фонд державного майна України про визнання протиправними дій, зобов`язання укласти договір оренди.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена повністю або частково протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська