Справа № 240/11969/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 240/11969/19

03 березня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання заступника прокурора Житомирської області про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування спеціального дозволу,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 позовну заяву повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної ухвали.

В обґрунтування зазначеного клопотання зазначено, що 10.01.2020 прокуратурою Житомирської області подано апеляційну скаргу на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2020 вказану апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку із тим, що до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору за її подання. Листом прокуратури Житомирської області від 30.01.2020 спрямовано до суду доказ сплати судового збору - платіжне доручення від 21.01.2020 №33. Однак, у зв`язку із недбалістю працівника канцелярії прокуратури Житомирської області вказаний лист направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду лише 10.02.2020. Водночас, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2020 вказану апеляційну скаргу повернуто у зв`язку із несплатою судового збору.

Розглянувши матеріали справи та доводи вказаного клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копія ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 отримана прокуратурою Житомирської області 03.01.2020. Апеляційну скаргу на вказану ухвалу позивач подав 19.02.2020, тобто з пропуском строку, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України від 26 квітня 2007 року та рішення у справі Трух проти України від 14 жовтня 2003 року).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд в ухвалах від 13.05.2019 по справах №804/15952/15 та №810/1776/17, зазначив, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору, суд вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України та відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору суб`єктами владних повноважень, не є підставою для поновлення строку оскарження.

Таким чином, у ситуації з державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів, тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

Та обставина, що відповідач звертався з первинною апеляційною скаргою в межах строку, встановленого ст. 295 КАС України, не є підставою вважати пропуск строку поважним, оскільки невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, адже не є такою, що не залежить від волі особи, яка її подає, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень.

Відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №804/2979/17 від 15 травня 2018 року, №822/276/17 від 07 червня 2018 року.

Посилання позивача на те, що недоліки вчасно поданої апеляційної скарги не були усунуті у встановлений судом строк у зв`язку із недбалістю працівника канцелярії, не можуть розцінюватись як поважна причина пропуску строку на апеляційне оскарження. Дана обставина жодним чином не свідчить про наявність об`єктивних перешкод для вчасного подання апеляційної скарги, а вказує виключно про неузгодженість внутрішніх процедур позивача. Поновлення строку на апеляційне оскарження з таких підстав у даному випадку призведе до порушення принципів належного урядування та правової визначеності суспільних відносин.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів не вбачає наявності поважних причин пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2019, а тому у задоволенні клопотання заступника прокурора Житомирської області про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання заступника прокурора Житомирської області про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску заступника прокурора Житомирської області строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.