Справа № 200/1489/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження

04 березня 2020 р. Справа №200/1489/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (, 85013, Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строїтельна, 17)

до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, пров. Робочий, 1)

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неузгодження плану ліквідації аварії Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» та зобов`язання відповідача узгодити план ліквідації аварій на період з 1 січня 2020 року по 30 червня 2019 року.

Ухвалою від 10 лютого 2020 року суд прийняв до розгляду адміністративну справу, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/1489/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) та запропонував позивачу уточнити позовні вимоги в частині періоду плану ліквідації аварії (з 1 січня 2020 року по 30 червня 2019 року).

20 лютого 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, у якій позивач просив суд вважати вірною назвою відповідача по справі № 200/1489/20-а назву Десятий воєнізований гірничорятувальний загін та вважати вірним період узгодження плану ліквідації аварій на ТДВ «Шахта «Білозерска» період з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року.

Одночасно, позивачем надано до суду клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 28 лютого 2020 року суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в адміністративний справі № 200/1489/20-а.

Судом встановлено, що з метою виконання вимог пункту 6 Глави 3 Розділу 4 «Правил безпеки у вугільних шахтах» листом від 12 грудня 2019 року № 989 на адресу відповідача позивачем було спрямовано для погодження два примірники плану ліквідації аварій (ПЛА) на перше півріччя 2020 року по ТДВ «Шахта Білозерська».

13 грудня 2019 року на адресу позивача надійшла відповідь від Десятого воєнізованого гірничорятувального загону щодо неузгодження плану ліквідації аварій на перше півріччя 2020 року по ТДВ «Шахта «Білозерська», у зв`язку з відсутністю укладеного договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування суб`єкта господарювання ТДВ «Шахта «Білозерська».

Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до статті 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 «Положення про Десятий воєнізований гірничорятувальний загін», затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 13 грудня 2019 року № 510 (далі - Положення про 10 ВГРЗ) 10 ВГРЗ є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України (далі - ДВГРС) входить до складу ДВГРС та належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України (далі - Уповноважений орган управління).

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Положення про 10 ВГРЗ, організаційна правова форма господарювання 10 ВГРЗ - державна організація. Отже, 10 ВГРЗ є юридичною особою публічного права (пункт 1 розділу III Положення про 10 ВГРЗ) та здійснює господарську діяльність у відповідності до нормативно-правої бази в Україні.

Отже, суд доходить до висновку що Десятий воєнізований гірничорятувальний загін не є суб`єктом владних повноважень та не здійснює жодної публічно-владної управлінської функції, про що свідчить статутні документи та положення нормативної бази щодо його повноважень.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача в частині непогодження плану ліквідації аварії на період з 1 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. відносини, що склалися між сторонами по справі в межах спірних правовідносин регулюються Гірничим законом України, Кодексом цивільного захисту України, постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 763 «Про затвердження переліку суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі», постановою КМУ від 4 лютого 1999 року № 140 «Про затвердження порядку фінансування робіт із запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій», постановою КМУ від 11 січня 2017 року № 5 «Про затвердження порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій»; «Правилами безпеки у вугільних шахтах», затверджено наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 22 березня 2010 року № 62, «Порядком визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами», затвердженого наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15 січня 2003 року № 495/369.

Частиною 2 статті 27 Гірничого закону України встановлено, що план ліквідації аварій розробляється, узгоджується та затверджується керівником (головним інженером) гірничого підприємства відповідно до вимог правил безпеки.

Пунктом 6 «Порядку фінансування робіт із запобігання та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій», затвердженого постановою КМУ від 11 січня 2017 року № 5 (далі - Порядок № 5) встановлено, що обслуговування здійснюється на підставі відповідного договору, що укладається між суб`єктом господарювання та аварійно-рятувальною службою, за письмовим зверненням уповноваженої особи суб`єкта господарювання до відповідної аварійно-рятувальної служби з одночасним поданням відомостей, визначених за результатами ідентифікації об`єкта підвищеної небезпеки, декларації безпеки та плану локалізації і ліквідації наслідків аварій на об`єкті підвищеної небезпеки, які підлягають обслуговуванню,

Отже, основною умовою погодження плану ліквідації аварій Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» з боку аварійно-рятувальної служби, яка здійснює обслуговування, є наявність погодженого та укладеного між сторонами договору про постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування суб`єкта господарювання (далі - договір обслуговування). Погодження тільки плану ліквідації аварії Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» порушує пункт 6 Порядку № 5.

У той же час, судом встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, що в провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/451/19 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України про врегулювання розбіжностей до договору на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування об`єктів та визнання укладеним зазначеного договору в редакції позивача.

Суд зазначає, що врегулювання спору господарським судом стосовно істотних умов договору обслуговування між сторонами та погодження плану ліквідації аварій є взаємопов`язаними. Тож, суд доходить висновку, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами по даній справі є господарсько-правовими.

Частиною 3 статті 19 КАС України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Також, суд зазначає, що згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки вищезазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. При цьому, суд звертає увагу позивача, що рішення про закриття провадження у справі не обмежує у реалізації його права в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно норм частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до положень частини другої зазначеної статті у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд роз`яснює особі, яка звернулася з позовною заявою, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку господарського судочинства.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Таким чином, позивач може звернутися до суду із відповідною заявою про повернення суми сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 189, 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 200/1489/20-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (, 85013, Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Строїтельна, 17) до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, пров. Робочий, 1) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого суду в порядку господарського судочинства.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляду справи було здійснено в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

4. Ухвала суду набирає законної сили у строк та в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті 4 березня 2020 року, повний текст ухвали складений 4 березня 2020 року.

Суддя С.В. Смагар