Справа № 200/2059/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/2059/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

секретар судового засідання Галустян Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа акціонерне товариство «Банк Форвард», про скасування постанов,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60799813, винесену 05 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 17 січня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60799813 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які обліковуються на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» як заробітна плата.

Позов обґрунтовувала тим, що при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження, на її думку, приватним виконавцем порушено вимоги законодавства та перевищені надані йому законом повноваження, оскільки виконавче провадження відкрито поза межами відповідного округу, тобто не за місцем її проживання, перебування та не за місцезнаходженням її майна.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням майна боржника, зокрема грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ, у якому зазначено місцезнаходження майна боржника (грошових коштів - карткового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Банк Форвард», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105) у межах виконавчого округу міста Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач, представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Неявка у судове засідання таких осіб не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи наведене суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 05 грудня 2019 року на підставі виконавчого напису від 15 листопада 2019 року № 7377, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відкрито виконавче провадження ВП № 60799813 про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 36518,62 грн.

Підставою для його відкриття стала заява стягувача від 27 листопада 2019 року № 1/1/1-1259/316 про примусове виконання вказаного виконавчого напису, яким з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Банк Форвард» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 28 січня 2013 року № 103703113 в сумі 36518,62 грн. (договір оформлений між позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»).

В заяві стягувача зазначалося, що виконавчий документ пред`являється за місцем знаходження майна боржника - рахунку боржника № НОМЕР_2 у валюті гривня, що відкритий в акціонерному товаристві «Банк Форвард» за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

17 січня 2020 року відповідачем винесено постанови «Про арешт коштів боржника», «Про стягнення з боржника основної винагороди».

25 лютого 2020 року відповідачем винесено постанову «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 2 ст. 5 цього Закону визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім визначених ч. 2 ст. 5 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 25 вказаного Закону, яка регулює питання виконавчих округів і територіальних меж діяльності приватного виконавця, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає місце виконання рішення, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 цього ж Кодексу визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з ч.ч. 6.1 та 6.2 ст. 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Верховний Суд в постанові від 10 вересня 2018 року у справі №905/3542/15 зазначив, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, кошти у готівковій або у безготівковій формі є майном в розумінні наведених норм права.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців України виконавчим округом приватного виконавця ОСОБА_2 є територія міста Києва.

Місцем проживання боржника є наступна адреса: АДРЕСА_1 , тобто адреса, яка не входить в межі виконавчого округу відповідача.

Майна в межах цього виконавчого округу позивач не має.

Посилання на наявність у позивача майна в межах виконавчого округу відповідача, підтвердженням чому є рахунок позивача, що відкритий стягувачем, є неприйнятними з огляду на відсутність доказів наявності на такому рахунку коштів на час відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Крім того, вказаний рахунок відкритий для обліку заборгованості позивача по кредитному договору, тобто по коштам, які фактично є власністю стягувача, а не позивача.

Вказані обставини свідчать про те, що виконавче провадження щодо позивача відповідачем відкрито з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.

Ці обставини та вимоги законодавства не були враховані приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження та винесенні в його межах інших постанов.

З огляду на наведене з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження та інші, винесені в межах такого виконавчого провадження постанови, підлягають визнанню неправомірними та скасуванню (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 вказаного Кодексу, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судові витрати, які оплачені позивачем в сумі 840,80 грн. (відповідно до встановленої ставки судового збору для даної категорії справ та враховуючи наявність однієї основної позовної вимоги), підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 32, 243 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15), третя особа акціонерне товариство «Банк Форвард» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105, ), про скасування постанов задовольнити.

Визнати неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 05 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60799813, а також винесені в межах цього виконавчого провадження постанови від 17 січня 2020 року «Про арешт коштів боржника», «Про стягнення з боржника основної винагороди», від 25 лютого 2020 року «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 272 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Логойда