Справа № 640/9620/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2020 року м. Київ № 640/9620/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МОУ) з наступними позовними вимогами:

- визнати незаконним, протиправним та скасувати протокольне рішення комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 січня 2019 року №4 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, пункт 8 витягу із протоколу №4 від 11 січня 2019 року;

- зобов`язати комісію МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути документи позивача стосовно призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у порядку, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі по тексту Порядок №975);

- зобов`язати комісію МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги по двом різним не пов`язаним між собою випадкам, причинно-наслідковий зв`язок між якими відсутній, по кожному випадку окремо у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини на користь позивача;

- зобов`язати МОУ сплатити позивачу компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять в порядку статті 135 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на отримання двох видів одноразової грошової допомоги, а саме: у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності та у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 12 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що МОУ не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем подано неправдиві відомості, що підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року №127.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що ним не подавались жодні неправдиві відомості для призначення відповідних сум грошової допомоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про залучення в якості третьої особи військової частини НОМЕР_1 .

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, капітан медичної служби ОСОБА_1 в період з 12 травня 2016 року по 18 червня 2016 року та з 10 липня 2016 року по 25 серпня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в оперативно-тактичному угрупованні « ІНФОРМАЦІЯ_1 », м. Торецьк Донецької області відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 вересня 2016 року №368.

Відповідно до довідки обласної медико-санітарної експертної комісії від 17 липня 2017 року серія 10 ААА №120395 встановлено 25% ступінь втрати працездатності по травмі, що пов`язана із захистом Батьківщини на підставі акту огляду МСЕК 42/2.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №273133 від 05 жовтня 2017 року позивачу визначено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, до 01 липня 2018 року; згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА №273376 від 08 червня 2018 року позивачу визначено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, до 01 липня 2020 року.

15 лютого 2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Листом від 16 лютого 2018 року №39/223 військовою частиною НОМЕР_2 подано до МОУ висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому 17 липня 2017 року встановлено 25% ступінь втрати працездатності по травмі, що пов`язана із захистом Батьківщини у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

08 серпня 2018 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №837 у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом від 12 вересня 2018 року №1439/1056 військовою частиною НОМЕР_2 подано до МОУ висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який з 05 жовтня 2018 року визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та 08 червня 2018 року повторно оглянутий та продовжено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Листом від 20 вересня 2018 року №248/3/6/1804 позивача повідомлено про відсутність довідки органів медико-санітарної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги відповідно до чинного Порядку; відсутня згода від заявника на обробку даних про фізичну особу, чим порушено вимоги п.4.7 наказу МОУ від 14 серпня 2014 року №530; відповідно до вимог п.4.8 зазначеного наказу, висновок подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів.

22 жовтня 2018 року позивач повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №837 у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом від 22 жовтня 2018 року №39/1858 військовою частиною НОМЕР_2 подано до МОУ висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який з 05 жовтня 2018 року визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та 08 червня 2018 року повторно оглянутий та продовжено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

21 грудня 2018 року позивач звернувся до МОУ із заявою, в якій просив повідомити, зокрема, про результати розгляду заяв щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на яку надано відповідь від 10 січня 2019 року №0290/Ф-1971/ПВГ/23 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум рішенням від 19 жовтня 2018 року у розмірі 28000 грн., про призначення доплати рішенням від 23 листопада 2018 року у розмірі 372000 грн.; надані позивачем документи містять розбіжності, тому на даний час триває їх перевірка, після прийняття остаточного рішення щодо призначення одноразової допомоги, ОСОБА_1 буде повідомлено військовою частиною НОМЕР_2 .

За наслідками розгляду звернення позивача відповідач листом від 25 лютого 2019 року №0290/Ф-257/ПВГ/272 повідомив, що на засіданні комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, 11 січня 2019 року повторно розглянуті документи і прийнято рішення про скасування попередніх рішень щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги.

Листом від 12 вересня 2018 року №1439/1056 військовою частиною НОМЕР_2 подано до МОУ висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, який з 05 жовтня 2018 року визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та 08 червня 2018 року повторно оглянутий та продовжено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії МОУ з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 січня 2019 року №4, затвердженого 16 січня 2019 року Міністром оборони України за наслідками розгляду документів, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги; пунктом 8 скасовано пункт 108 протоколу засідання комісії МОУ з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 жовтня 2018 року №103 та пункт 72 протоколу від 23 листопада 2018 року №119 в частині призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини на підставі довідок МСЕК серія ААА №120395 від 22 червня 2017 року та 12ААА №273133 від 22 червня 2017 року, оскільки ним подані неправдиві відомості, що підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року №127 згідно зі ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Вважаючи, що відповідачем порушене право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, позивач звернувся до суду.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011- ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, відповідно до п. 4, 7 Закону № 2011- ХІІ встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, ми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, вчених у цьому підпункті; отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 2011- ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктами 6, 7 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

У разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, у розмірі, що визначається у відсотках від: 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; 50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Граничний розмір одноразової грошової допомоги не повинен перевищувати розміру допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста (п.9 Порядку №975).

Відповідно до пунктів 11 - 15 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, єдиною підставою для прийняття рішення, оформленого як витяг з протоколу засідання комісії МОУ з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 січня 2019 року №4, затвердженого 16 січня 2019 року Міністром оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу шляхом скасування пункту 108 протоколу засідання комісії МОУ з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 жовтня 2018 року №103 та пункту 72 протоколу від 23 листопада 2018 року №119 в частині призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини на підставі довідок МСЕК серія ААА №120395 від 22 червня 2017 року та 12ААА №273133 від 22 червня 2017 року, оскільки позивачем подані неправдиві відомості. Зазначене підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року №127.

Відповідно до статті 16-4 Закону № 2011- ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком, зокрема, подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, що кореспондується з пунктом 19 Порядку №975.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження подання позивачем завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо результатів проведеного у відношенні позивача службового розслідування військовою частиною НОМЕР_1 , за наслідками якого зроблено висновок, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального порушення, а саме, використання завідомо підробленого документа, з огляду на наступне.

В оскаржуваному висновку від 11 січня 2019 року №4, затвердженого 16 січня 2019 року Міністром оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу причиною відмови зазначено подання позивачем неправдивих відомостей, що підтверджено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року №127.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2017 року №127 «Про результати службового розслідування за фактом подання капітаном медичної служби ОСОБА_1 двох документів, що мають однакові реквізити» наказано передати матеріали службового розслідування стосовно факту подання позивачем двох документів, що мають однакові реквізити, до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області; підготувати повідомлення щодо обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення до Військової прокуратури Миколаївського гарнізону для відома.

Суд зазначає, що згідно з положеннями ст.62 Конституції особа вважається невинуватою в скоєнні злочину й не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Презумпція невинуватості є одним з основних принципів сучасного кримінального провадження.

Крім того, це положення закріплено в п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального правопорушення вважається невинним доти, доки його вина не буде встановлена в законному порядку.

В свою чергу, матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відношенні позивача обвинувального вироку, яким би підтверджувалося подання ним неправдивих відомостей для призначення одноразової грошової допомоги шляхом підробки документів.

З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідачем протиправно прийнято протокольне рішення комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 січня 2019 року №4 в частині відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме, пункт 8 витягу із протоколу №4 від 11 січня 2019 року, з урахуванням чого позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що положеннями статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Оскільки у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги двох видів, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захисту військовослужбовців та членів їх сімей», враховуючи відсутність законодавчих обмежень у нарахуванні та виплаті одночасно кількох видів одноразової грошової допомоги, а також у звязку з призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу рішенням від 19 жовтня 2018 року у розмірі 28000 грн., про призначення доплати рішенням від 23 листопада 2018 року у розмірі 372000 грн. суд вважає, відповідачем порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та відповідач уникає виконання покладених на нього законодавчими актами обов`язків щодо належного соціального-правового забезпечення осіб, які частково втратили працездатність та отримали інвалідність у зв`язку із проходженням військової служби, враховуючи наявність всіх фактичних і правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини та з метою усунення допущеного порушення прав позивача, яке полягає у фактичній відмові у призначенні та отриманні ним зазначених видів одноразової допомоги, на переконання суду, ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975 та, як наслідок задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

В рішенні Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, суд вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд також звертає увагу, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Щодо позовних вимог зобов`язати МОУ сплатити позивачу компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять в порядку статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру втраченого заробітку, як і відсутній розрахунок компенсації за втрачений заробіток, з урахуванням чого позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 11 січня 2019 року, оформлене протоколом №4 засідання комісії МОУ з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затверджене 16 січня 2019 року Міністром оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова