Справа № 810/540/17
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м.Київ № 810/540/17

Київський окружний адміністративнивний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадженя адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2017 № .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2017 провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 27.03.2018 провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 810/4438/16.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 № 19 та у зв"язку із звільненням судді Виноградової О.І. було проведено повторний автоматизований розподіл справи № 810/540/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 810/540/17 визначено суддю Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 дану справу було прийнято до провадження та поновлено провадження у справі.

Крім того, вказаною ухвалою суду було призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.03.2019 за клопотання учасників справи підготовче провадження закрито та розпочато розгляд по суті.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Стейт Оіл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2016. За результатами проведеної перевірки було складено акт, на підставі якого було винесено ряд податкових повідомлень - рішень, на які позивачем було поданого скаргу до Державної фіскальної служби України.

Зазанчає, що за результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України було винесено рішення про результати розгляду скарги від 30.12.2016 № 28671/6/99-99-11-01-02-25, відповідно до якого скаргу задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 26.10.2016 № у частині податкового зобов`язання у сумі 511 571,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 127 892,75 грн., а в іншій частині зазначене податкове повідомлення - рішення залишене без змін, а скаргу - без задоволення. За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України було винесено нове спірне податкове повідомлення - рішення від 12.01.2017 № .

На думку позивача, висновки податкового орагну про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів відображено у податковій звітності податкові зобов`язання з акцизного податку та відсутні будь-які факти їх заниження. Позивач зазначає, що податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій щодо зберігання паливо-мастильних матеріалів, що товариство не здійснювало продаж палива, яке було отримане на зберігання, а лише здійснювало його повернення через паливо-роздавальні колонки, а тому повернення товару зі зберігання не є об`єктом оподаткування акцизним податком. Також позивач зазначив, що рядом контрагентів було здійснено купівлю через мережу АЗС паливно-мастильних матеріалів, що підтверджується фіскальними чеками, оригінали яких були пред`явленні позивачу разом із листами про необхідність виписати зведені податкові накладні. При цьому, позивач стверджує про реальність господарських операцій із його контрагентами, які зазначені в акті перевірки, що засвідчується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами та які були надані податковому органу під час перевірки. Натомість, висновки контролюючого органу про заниження товариством акцизного податку ґрунтуються лише на суб`єктивних припущеннях. Таким чином, висновки, викладені в акті перевірки, на думку позивача, є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акту перевірки податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, крім того подала заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив та подав суду відзив на позовну заяву, згідно яким зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що в ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що позивачем було занижено акцизний податок.

Також проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" () зареєстроване в якості юридичної особи 10.10.2014 та здійснює господарську діяльність пов`язану, зокрема, з роздрібною торгівлею пальним, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В період з 28.07.2016 по 29.09.2016 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, ст.77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до наказів від 15.07.2016 № 485, від 07.09.2016 № 678 проведена планова виїзна перевірка ТОВ "Стейт Оіл" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2016.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 06.10.2016 № 1593/28-10-14-01/39436796, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Стейт Оіл" вимог податкового законодавства, у тому числі п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213, п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215, п. 216.9 ст. 216 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з акцизного податку на загальну суму 174 838 765,00 грн., а саме у період:

червень 2015 року в сумі 17 359 335,00 грн.,

липень 2015 року в сумі 16 212 518,00 грн.,

серпень 2015 року в сумі 15 934 461,00 грн.,

вересень 2015 року в сумі 15 434 158,00 грн.,

жовтень 2015 року в сумі 17 436 691,00 грн.,

листопад 2015 року в сумі 16 678 361,00 грн.,

грудень 2015 року в сумі 17 446 816,00 грн.,

січень 2016 року в сумі 18 967 293,00 грн.,

лютий 2016 року в сумі 16 719 005,00 грн.,

березень 2016 року в сумі 22 650 127,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.10.2016, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та №.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 30.12.2016 № 28671/6/99-99-11-01-02-25 скасовано податкове повідомлення від 26.10.2016 № , у частині податкового зобов`язання у сумі 511 571,00 грн. та штрафної санкції у сумі 127 892,75 грн., а іншій частині зазначене податкове повідомлення - рішення та інші податкові повідомлення - рішення залишено без змін.

Так, за результатами розгляду скарги, податковим органом було прийнято спірне податкове повідомлення - рішення від 12.01.2017 № .

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли, суд зазначає наступне.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Склад податкового правопорушення, покладений в основу визначення акцизного податку, полягає за висновком податкового органу у заниженні повноти визначення акцизного податку при реалізації пального кінцевим споживачам.

Згідно з п.п. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Відповідно до п.п.14.1.145 п. 14.1 ст. 14 ПК України підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.

Згідно з п.п. 212.1.11 п. 212.1, п.п. 212.3.1 п. 212.3 ст. 212, п. 213.1 ст. 213 ПК України платниками податку є особи - суб`єкти господарювання роздрібної торгівлі, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів. Такі суб`єкти підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку - контролюючими органами за місцезнаходженням пункту продажу підакцизних товарів. Реєстрація здійснюється не пізніше граничного терміну подання декларації акцизного податку за місяць, в якому здійснюється реалізація підакцизних товарів. Отже, реєстрація контролюючими органами таких платників, як платників акцизного податку здійснюється автоматично при поданні ними декларації з акцизного податку до контролюючих органів, які обслуговують адміністративно-територіальні одиниці, на яких розташовано пункти продажу підакцизних товарів.

Відповідно до п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 ПК України об`єктом оподаткування акцизним податком є, зокрема, операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з абз. 2 п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу (нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, а також паливо моторне альтернативне), безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять" роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб`єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування.

Згідно з п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 ПК України у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 цього Кодексу.

Відповідно до п. 215.1 ст. 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Згідно з п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 ПК України для підакцизних товарів, реалізованих відповідно до п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 цього Кодексу, ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках від вартості (з податком на додану вартість), у розмірі 5 відсотків.

Відповідно до п. 216.9 ст. 216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Як свідчать обставини справи, за період з 01.06.2015 по 31.03.2016 ТОВ "Стейт Оіл" задекларовано акцизний податок при реалізації пального (бензинів моторних, інших нафтопродуктів, скрапленого газу та палива моторного альтернативного) у сумі 264 691 529,00 грн.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ "Стейт Оіл" за період з 01.06.2015 по 31.03.2016 занижено акцизний податок при реалізації пального на загальну суму 174 424 849,00 грн., а саме: за червень 2015 року в сумі 17 298 419,00 грн., за липень 2015 року в сумі 16 212 520,00 грн., за серпень 2015 року в сумі 15 933 863,00 грн., за вересень 2015 року в сумі 15 434 158,00 грн., за жовтень 2015 року в сумі 16 833 948,00 грн., за листопад 2015 року в сумі 16 678 361,00 грн., за грудень 2015 року в сумі 17 697 156,00 грн., за січень 2016 року в сумі 18 967 293,00 грн., за лютий 2016 року в сумі 16 719 005,00 грн., за березень 2016 року в сумі 22 650 127,00 грн.

Так, з матеріалів проведеної перевірки встановлено, що згідно з даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.06.2015 по 31.03.2016 придбано нафтопродуктів на 4 468 999 423,00 грн. (з ПДВ), у т.ч. бензину А-92 кількістю 48 433 320 л на суму 674 373 540,00 грн., бензину А-95 кількістю 24 457 675 л на суму 351 021 399,00 грн., бензину А-95 Євро кількістю 18 165 778 л на суму 281 741 463,00 грн., газу природного Метану об`ємом 4094890 метрів кубічних на суму 27 863 568,00 грн., газу скрапленого кількістю 12 209 335,00 л на суму 782 394 555,00 грн., дизельного палива кількістю 12 432 286 л на суму 1 590 105 549,00 грн., дизельного палива Євро кількістю 31 889 018 л на суму 426 519 905,00 грн., бензину А-80 кількістю 272 274 л на суму 3 174 549,00 грн., палива моторного 95+ кількістю 28 573 756 л на суму 331 804 892,00 грн. та було відображено бухгалтерським проведенням Дт 281 "Товари на складі" - Кт 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками".

Основними постачальниками нафтопродуктів у перевіряємому періоді були ТОВ «Бел-Ойл» (обсяг постачання за 2015 рік та І кв. 2016 року на суму 4 065 722 973,00 грн. (40 % від загального обсягу)) та ТОВ «Парком Транс» (обсяг постачання за 2015 рік та І кв. 2016 року на суму 5 214 893 647,00 грн. (51 % від загального обсягу)).

Реалізовано нафтопродуктів згідно з даними бухгалтерського обліку позивача за період з 01.06.2015 по 31.03.2016 на загальну суму 4 521 151 003,00 грн. з ПДВ, у т.ч. бензину А-92 кількістю 48 645 169 л на суму 679 502 969,00 грн., бензину А-95 кількістю 24 607 954 л на суму 354 810 882,00 грн., бензину А-95 Євро кількістю 18 653 205 л на суму 291 790 544,00 грн., газу природного Метану об`ємом 4 094 890 метрів кубічних на суму 27 863 568,00 грн., газу скрапленого кількістю 122 322 756 л на суму 784 271 216,00 грн., дизельного палива кількістю 125 053 596 л на суму 1 609 346 574,00 грн., дизельного палива Євро кількістю 32 121 983 л на суму 434 964 183,00 грн., бензину А-80 кількістю 291029 л на суму 3 440 504,00 грн., палива моторного 95+ кількістю 28 734 403 л на суму 335 160 562,00 грн.

З метою правильності та повноти визначення доходів від реалізації нафтопродуктів податковим органом було проведено аналіз даних бухгалтерського обліку позивача та наданих до перевірки місячних звітів Реєстрів розрахункових операцій (далі - РРО) по 158 АЗС за період з 01.06.2015 по 31.03.2016, що здійснювали відпуск даних нафтопродуктів.

Так, було опрацьовано близько 1500 звітів РРО по всіх АЗС та зроблено виборки по кожному реалізованому виду палива та формам розрахунку.

Проведеним співставленням даних місячних звітів РРО щодо реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС та даними бухгалтерського обліку встановлено розбіжність на загальну суму 2 965 519 472,00 грн.

Згідно з поясненнями позивача, дана розбіжність виникла у зв`язку з тим, що на АЗС здійснювалось зберігання нафтопродуктів, що належить ТОВ «Бел-Ойл» (15 % від загального обсягу) та ТОВ «Парком Транс» (85 % від загального обсягу), і як підтвердження були надані до перевірки договори зберігання.

Так, зі змісту вказаних договорів вбачається, що ТОВ «Стейт Оіл» надавало послуги зі зберігання паливно-мастильних матеріалів та їх відпуску через АЗС відповідно до:

договору зберігання від 03.11.2014 № 3111-П з ТОВ «Парком Транс»;

договору зберігання від 11.07.2015 № 11/07-153Б з ТОВ «Бел-Ойл».

Згідно з умовами даних вказаних договорів:

поклажодавець в цілях ведення власної господарської діяльності передає Зберігачу, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання та зобов`язується протягом дії договору повернути Поклажедавцеві (відпустити уповноваженим представникам Поклажодавця) у прийнятих на збереження обсягах паливно-мастильні матеріали (надалі - товар) (п. 1.1 договору);

поклажодавець самостійно здійснює доставку товару до місць зберігання (п. 1.2 договору);

приймання-передача товару на зберігання здійснюється у визначених договором місцях зберігання за актами приймання-передачі товару, які складаються сторонами (їх уповноваженими представниками) на підставі товарно-транспортних накладних (п. 1.3 договору);

вартість послуг зберігача за договором становить 0,05 грн., в т. ч. ПДВ 20%, за 1 (один) літр відпущеного товару (п. 4.1 договору);

повернення товару зі зберігання поклажодавцю (його уповноваженим особам) здійснюється в місцях зберігання на підставі спеціальних карток зберігача (номерні картки та їх дублікати передаються відповідно до актів приймання-передачі карток), які не є платіжним засобом і використовуються як безвідклична заявка на відпуск Товару зі зберігання пред`явниками таких карток. Поклажодавець гарантує, що пред`явники таких карток - його уповноважені особи (п. 4.4 договору);

повернення (відпуск) товару здійснюється в ємності поклажодавця через паливно-роздавальні колонки зберігача в місцях зберігання (п. 4.4 договору);

показники лічильника паливно-роздавальної колонки по обсягу товару є підставою для визначення сторонами 1 (один) раз на місяць (з 01.01.2016 1 (один) раз на звітний квартал) кількості фактично повернутого (відпущеного) товару зі зберігання про що складається акт приймання-передачі товару зі зберігання (п. 4.4 договору);

оплата поклажожавцем (його уповноваженими представниками) вартості поверненого (відпущеного) товару через паливно-роздавальну колонку в місцях зберігання не здійснюється (п. 4.4 договору).

На думку податкового органу, послуги зі зберігання пального за договорами не надавалися, а мало місце безоплатне отримання позивачем товару та подальша його реалізація через мережу АЗС, виходили з наступних підстав: передумовою для отримання позивачем товару як такого, що надійшов на зберігання, визначають відповідні заявки поклажодавця (п. 3.1.1), проте, жодних відомостей та доказів того, що такі заявки надавалися ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» позивачу, до перевірки надано не було; інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, що затверджена Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155 (далі - Інструкція) не передбачає можливості та порядку відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС за спеціальними (пластиковими, номерними) картками; наданя до перевірки документи не підтверджують його транспортування з місця зберігання - поклажодавцям (ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл»). Надана первинна документація не містять відомостей про те, що ємності, у які здійснювався відпуск товару належали поклажодавцям (у відповідності до п. 4.4 договорів зберігання), неможливо встановити обсяг партій відпущеного товару тощо; весь обсяг нафтопродуктів відпускався через паливно-роздавальні колонки через мережу АЗС дрібними партіями (як для заправки автотранспортних засобів споживачів). Відпуск оптових партій перевіркою не встановлено; в ході проведення документальних перевірок ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» контролюючими органами не виявлено спірних договорів зберігання, що укладені з позивачем. Крім того, під час перевірки ТОВ «Бел-Ойл», зазначене підприємство письмово повідомило, що власні нафтопродукти зберігаються в орендованих ємностях, серед власників яких позивач не значиться. Зазначене також підтверджується інвентаризацією нафтопродуктів ТОВ «Бел-Ойл», у якій інформації про їх зберігання у ємностях позивача також не зазначено.

З аналізу вказаних вище доводів податкового слідує, що в основу висновку про те, що фактично послуги зі зберігання позивачем не надавались покладено з не підтвердження факту виникнення таких правовідносин з боку контрагентів - ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» (відсутність відомостей про те, що ємності, у які здійснювався відпуск товару належали останнім; відсутність доказів здійснення контрагентами транспортування товару; відсутність підтвердження вказаних операцій під час здійснення інвентаризації в контрагентів; спірні правовідносини не відображені в звітності контрагентів тощо), та невідповідність порядку повернення товару поклажодавцям Інструкції.

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 3 та ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон - № 996-ХІV), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи; первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що правові наслідки виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання послуг, товарів та робіт з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції. Твердження про безтоварність господарських операцій з придбання платником податку товарів/робіт/послуг не може ґрунтуватися на припущеннях.

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції та які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, лише сам факт наявності господарських відносин з контрагентом, який порушує податкове законодавство, не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у зменшенням податкового кредиту чи валових витрат, оскільки платник податків може бути необізнаним стосовно таких порушень та дійсних намірів тих фізичних осіб, які представляють його контрагента.

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в п. 7.1 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «...суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Зазначений висновок Європейський Суд з прав людини також підтвердив у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», п. 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Крім того, чинним законодавством України не встановлено обов`язку суб`єкта господарювання, а також права здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Отже, відсутность та/або дефектность окремих документів, як підтверджувальних документів, не може слугувати беззаперечною підставою формування висновку про безтоварний характер (не реальний, удаваний характер) господарських операцій між Позивачем та його Контрагентами.

Зазначена позиція підтверджується Верховним судом України, зокрема постановами від 27.10.2015 у справі № 826/661/14, від 24.11.2015 у справі № 826/18382/14, 20.06.2017 у справі № 826/16666/15.

Однак, на думку суду, податковим органом помилково не взято до уваги обставини стосовно відомостей про власника ємності, у які здійснювався відпуск товару; здійснення ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» транспортування товару; не підтвердження вказаних операцій під час здійснення інвентаризації у ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл», а також питання відображення в звітності ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» спірних правовідносин виходять за межі питання дотримання податкового законодавства позивачем, натомість стосуються обставин дотримання ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл» податкового законодавства та законодавства про ведення бухгалтерського обліку. Докази стосовно всіх вказаних вище обставин не можуть міститись в документації позивача, оскільки відповідно до чинного законодавства такі документи належать ТОВ «Парком Транс» та ТОВ «Бел-Ойл», повинні зберігатись в останніх, а законодавчі підстави для їх передачі позивачу відсутні.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що кількість паливно-мастильних матеріалів, що зазначена у товаро - транспортних накладних, видаткових накладних та актах приймання-передачі товару на зберігання, збігається.

В свою чергу відсутність оплати за повернений зі зберігання товар свідчить про його безоплатне повернення поклажодавцям, про що додатково свідчить встановлена в акті перевірки розбіжність у результаті співставлення даних місячних звітів РРО щодо реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС та даними бухгалтерського обліку позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами складені та підписані акти приймання-передачі пального на зберігання, акти приймання-передачі пального зі зберігання, щомісячні акти наданих послуг зі зберігання, що свідчить про наявність правовідносин зі зберігання та хід виконання такого зберігання.

Зазначенні обставини підтверджуються також рішенням у справі № 810/4438/16 за позовом ТОВ "Стейт Оіл" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.10.2016 №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та №.

Суд зауважує, що рішення № , яке оскаржується в рамках даної справи прийнято за наслідками розгляду скарги позивача в порядку адміністративного оскарження, у тому числі податкового повідомлення - рішення № , яке також оскаржено в судовому порядку (справа № 810/4438/16).

За насліками розгляду вказаної справи постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Стейт Оіл» задоволено частково та постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 скасовано в частині відмови у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.10.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 67 670 470 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 16 917 618 грн., у скасованій частині прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.10.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням у сумі 67 670 470 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 16 917 618 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.12.2017 касаційну скаргу ТОВ «Стейт Оіл» залишено без задоволення, а касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 в частині задоволених позовних вимог та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 в частині відмовлених позовних вимог та постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 в частині, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2017, ОСОБА_1 (один із засновників) подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Стейт Оіл» задовольнити в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2018 постанову Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2017 скасовано, ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ТОВ «Стейт Оіл» задоволено повністю та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 26.10.2016 №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, № та №, у тому числі №.

Крім того, вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду, постановою Верховного Суду від 19.02.2019 залишено без змін.

Таким чином, на думку суду спірне рішення № не містить в собі нових підстав для визнання податкового зобов`язання, а містить лише зменшену суму нарахованих податкових зобов`язань попередньо визначених у податковому повідомленні - рішенні № , тому відсутні підстави для повторного встановлення обставин вже у іншій справі, в якій беруть участь ті ж самі сторони, так як обставини щодо висновків акту перевірки від 06.10.2016 з приводу реальності господарських операцій позивача з його контрагентами вже встановлено у адміністративній справі № 810/4438/16 та Верховним Судом у даній справі було прийнято відповідне судове рішення, яке набрало законної сили, а тому є обов`язковим до виконання.

Верховний Суд своїй постанові від 19.02.2019 вказав, що приймаючи 119 податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган у розрізі кожного з них не довів склад податкового правопорушення, а саме факт реалізації пального кінцевим споживачам, обсяг такої реалізації, визначення суми недоплати акцизного податку, зазначивши виключно про заниження податкового зобов`язання без встановлення елементів складу цього податкового зобов`язання, а саме: об`єкту, ставки, бази.

Податковий орган висловлювався виключно на припущеннях реалізації пального, посилаючись при цьому лише на порушення, встановлені при дослідженні податку на прибуток, які не охоплюють собою усі складові, необхідні для визначення акцизного податку.

Акт перевірки як основний доказ доведеності складу податкових правопорушень є неналежним, недопустимим та недостатнім з огляду на те, що методом перевірки, покладеним в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, був вибірковий характер операцій, що перевірялися, а не суцільний характер, оскільки спірним питанням є заниження повноти визначення акцизного податку.

Суд зазначає, що актом перевірки не встановлений товар, реалізація якого є об`єктом акцизного податку, оскільки «пальне» як товар не передбачено УКТ ЗЕД, «нафтопродукти» не ідентифіковані відповідно до п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України.

Вказане порушення спростовує правильність визначення податковим органом розміру грошового зобов`язання з акцизного податку спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Відтак недоведеність складу податкових правопорушень унеможливлює визначення грошового зобов`язання з акцизного податку 119 податковими повідомленнями-рішеннями та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Також Верховний Суд наголосив, що суд апеляційної інстанції правомірно врахував висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи від 31.05.2017 № 9061/9722ч9730/17-45, призначеної ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.04.2017, яким підтверджено надання позивачем послуг, які відповідають умовам договорів зберігання.

Разом із тим суд вважає, що отримані позивачем послуги зберігання самі по собі жодним чином не впливають на спірні правовідносини, оскільки не доводять та не спростовують порушення щодо правомірності визначення акцизного податку. Спірність обставин щодо отримання, визначення та оплати послуг зберігання податковим органом не встановлена.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та Законами України.

Статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи справу "Інтерсплав" проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 12.01.2017 № .

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 116 704,37 грн. (платіжне доручення № 5376 від 07.02.2017), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 12.01.2017 № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стейт Оіл" () судові витрати у сумі 116 704 (сто шістнадцять тисяч сімсот чотири) грн. 37 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.