Справа № 420/6943/19
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №420/6943/19
Провадження №2-а/522/5/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення щодо примусового повернення в країну походження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.11.2019 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення щодо примусового повернення в країну походження.

В обґрунтування позовної заяви відзначено, що рішення про примусове повернення в країну походження є протиправним, адже прийнято безпідставно та з порушенням прав та свобод позивача так як прийняте раніше, аніж постанова про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року справу направлено за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 року, дана справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 17.12.2019 року залишена без руху, а позивачеві надано строк на усунення недоліків у позові.

02.01.2020 року недоліки в позові усунуті.

Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 08.01.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено на 14.01.2020 року.

До суду 10.01.2020 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О., згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне.

07.11.2019 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса, було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні. На даний час відповідач на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

07.11.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 001122, а постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.11.2019 ПН МОД № 001127 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

07.11.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про примусове повернення в країну позивача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 06.12.2019 року в порядку ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У судове засідання 14.01.2020 року учасники справи не з`явилися, наступне судове засідання призначене на 04.02.2020 року.

У судове засідання 04.02.2020 року позивач не з`явився, наступне судове засідання призначене на 26.02.2020 року

У судове засідання 26.02.2020 року учасники справи не з`явилися про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 07.11.2019 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: вул. Преображенська, 64, м. Одеса, було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - проживав без документів на право проживання в Україні.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документами, які надають іноземцям право на перебування в Україні є: посвідка на тимчасове проживання в Україні; посвідка на постійне проживання в Україні; довідка про звернення за захистом в Україні; посвідчення біженця; посвідчення біженця для виїзду за кордон; посвідчення особи, якій надано додатковий захист; посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; віза.

Під час складання оскаржуваного рішення позивач не надав ГУ ДМС України в Одеській області будь-який документ на право проживання в Україні.

До адміністративного позову було долучено довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.01.2019 року № 5137-.

З зазначеної довідки вбачається, що позивач документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 вид. ВГІРФО ГУ МВС України в Луганській області від 19.07.2012 року.

Відповідно до пп. 5 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321, обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку.

При цьому, посвідка на постійне проживання видана 19.07.2012 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у той час, як дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дану посвідку позивач отримав у 40 років, та відповідно мав здійснити обмін даної посвідки до 05.10.2017 року.

З вищенаведеного вбачається, що посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 вид. ВГІРФО ГУ МВС України в Луганській області від 19.07.2012 року станом на 07.11.2019 року (дата складання рішення про примусове повернення) не є діючою та не надає позивачу право на перебування на території України. Отже посилання позивача на факт його легального перебування на території України є необгрунтованим.

Тобто, на даний час відповідач на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має..

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

07.11.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 001122, а постановою про накладення адміністративного стягнення від 08.11.2019 ПН МОД № 001127 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Також, 07.11.2019 ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення №884 про примусове повернення в країну позивача та зобов`язано його покинути територію України у термін до 06.12.2019 року в порядку ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Тобто, на переконання суду, прийняття уповноваженим органом рішення про примусове повернення особи, яка незаконно перебуває на території України, в країну походження не пов`язане з обов`язковим попереднім притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як є окремою дією.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Крім того, згідно з пунктом 8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання; їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення щодо примусового повернення в країну походження.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до Відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: м. Одеса, вул.. Преображенська, 44) про скасування рішення щодо примусового повернення в країну походження залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 27.02.2020 року.

Суддя В.Я. Бондар