Справа № 440/4566/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4566/19
Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

представника позивача - Токар О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії з урахуванням до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013;

- зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області (36014, вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області (36014, вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) перерахунок призначеної пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує безпідставністю не зарахування йому пенсійним органом до загального страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 та, як наслідок, не проведення перерахунку пенсії з урахуванням вказаного вище періоду вимушеного прогулу у загальному страховому стажі. Зазначає, що у період з 1999 року позивач працював комерційним директором ТОВ «Агроцентр» та ДП «Агроцентр-плюс». Розпорядженням Чутівської райдержадміністрації від 01.11.2002 №610 скасовано державну реєстрацію з виключенням з державного реєстру ТОВ «Агроцентр», ДП «Агроцентр-плюс» та ДП «Агроцентр-дім». Вважаючи скасування державної реєстрації вказаних підприємств незаконним, ОСОБА_1 оскаржив розпорядження Чутівської райдержадміністрації від 01.11.2002 №610 в судовому порядку і рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.08.2003 вказане розпорядження було визнано неправомірним та зобов`язано голову Чутівської райдержадміністрації поновити реєстрацію зазначених підприємств. Також за результатами оскарження свого незаконного звільнення з роботи рішенням Полтавського районного суду від 12.11.2002 ОСОБА_1 було поновлено на посаді комерційного директора ТОВ «Агроцентр» та ДП «Агроцентр-плюс» з 19.02.2001. Однак, рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі так і не виконане та відповідний запис про поновлення останнього на роботі до цього часу не внесений. Відтак, позивач вважає, що має право, як особа, щодо якої прийняте рішення про поновлення на посаді, на зарахування періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 до його загального страхового стажу, та, як наслідок, на перерахунок пенсії з урахуванням вказаного періоду в загальному страховому стажі.

Ухвалою суду від 27.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №440/4566/19, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10:00 год 19.12.2019, яке відкладалося на 11:45 год 20.01.2020 та в якому, у подальшому, оголошувались перерви до 14:30 год 30.01.2020, 11:00 год 07.02.2020.

16.12.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 55-59). Зазначає, що позивач перебуває на обліку в пенсійному органі з 14.12.2013 як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою довільної форми про перерахунок його пенсії зі зміною страхового стажу та додав до неї копію трудової книжки, довідку про заробітну плату з 1977 по 2000, довідку про страховий стаж з 1977 по 2001 роки, протоколи на прийняття та звільнення з роботи, копію рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002. Управління ПФУ звернулося за роз`ясненнями до Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Полтавській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно додатково наданих ним документів. Після отримання відповідних роз`яснень ОСОБА_1 в телефонному режимі було проінформовано про необхідність йому особисто звернутися до пенсійного органу із заявою встановленої форми для призначення / перерахунку пенсії. 13.05.2019 позивач на особистому прийомі для перерахунку його пенсії подав пенсійному органу заяву за формою відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та копію трудової книжки, архівні витяги з протоколів, а також довідку про стаж. За висновками пенсійного органу надані позивачем документи не містили підстав зарахування страхового стажу, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним звільненням з посади. З огляду на це, 16.05.2019 на підставі наданих позивачем документів та довідки за формою ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу, ОСОБА_1 був проведений індивідуальний перерахунок стажу, який склав 29 років 11 місяців 13 днів. 10.10.2019 ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду з 19.02.2001 по 13.12.2013, протягом якого він не працював на посаді у зв`язку зі звільненням, оскільки рішенням Полтавського районного суду від 12.11.2002 його було поновлено на посаді з 19.02.2001. Разом з тим, оскільки вказане судове рішення не містило зобов`язань щодо яких управління ПФУ повинно зарахувати до страхового стажу час, протягом якого позивач не працював у зв`язку із незаконним звільненням з посади з 19.02.2001 по 13.12.2013, та здійснити перерахунок призначеної пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу, пенсійним органом вказане рішення суду не було прийняте в якості підстави для вчинення певних дій відповідно до чинного законодавства. Усі документи, які додані до позовної заяви жодним чином не підтверджують набуття позивачем права на проведення перерахунку пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади, та не спростовують правомірності відповіді управління ПФУ на заяву ОСОБА_1 від 10.10.2019, оформленої листом від 22.10.2019 №11/70-02-21.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 23.12.2019 (а.с. 103-106), позивач наполягає на тому, що як рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002, так і інші рішення судів щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та компенсації за невикористані відпустки були пред`явлені ним на виконання до органу виконавчої служби. З об`єктивних причин (визнання ТОВ «Агроцентр» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури) вказані судові рішення так і не були виконані, а відповідний запис про поновлення ОСОБА_1 на роботі так і не був внесений до його трудової книжки. Разом з тим, факт незаконного звільнення та невиплата позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлені рішеннями судів, а згідно з положеннями чинного законодавства стаж роботи працівника, якого було незаконно звільнено, а потім поновлено на роботі вважається безперервним.

У додаткових письмових поясненнях, що надійшли до суду 30.01.2020 (а.с. 47-149), позивач вказує, що в даному випадку у зв`язку з тим, що рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002 про поновлення ОСОБА_1 на посаді комерційного директора в ТОВ «Агроцентр» та директора ДП «Агроцентр-плюс» з 19.02.2001 з об`єктивних причин так і не було виконане та позивача фактично не було допущено до виконання попередніх обов`язків, а також у подальшому відповідний запис про поновлення на роботі у трудову книжку не внесений, з моменту незаконного звільнення і на момент ліквідації ТОВ «Агроцентр», і по дату виходу на пенсію останній вважається таким, що перебуває у вимушеному прогулі. Враховуючи, що в подальшому рішеннями судів було встановлено сплатити позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, останній вважає, що період вимушеного прогулу повинен зараховуватися до його страхового стажу. Так само до страхового стажу має зараховуватися і період роботи працівника без нарахування та виплати заробітної плати з подальшим стягненням заборгованості за цей період у судовому порядку.

06.02.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на письмові пояснення, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 158-163). Поряд з аналогічними доводами, які вже викладалися управлінням у відзиві на позовну заяву, останнє у відзиві на письмові пояснення додаткового зазначає, що позивачем не було надано доказів фактичного виконання рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002, а саме, щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі у зв`язку із незаконним звільненням та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що, в свою чергу, зумовило відсутність інформації щодо сплати страхових внесків за позивача відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Управління жодним рішенням не заперечувало набуття позивачем страхового стажу за жоден період роботи, який підтверджений документально, та не перешкоджало набуттю права на пенсійне забезпечення в майбутньому. Водночас, усі додані до позовної заяви документи жодним чином не підтверджують набуття позивачем права на проведення перерахунку пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади, та не спростовують правомірність відповіді управління на заяву позивача від 10.10.2019, оформленої листом від 22.10.2019 №11/70-02.21.

Ухвалою суду від 07.02.2020 закрито підготовче провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; призначено справу №440/4566/19 до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду на 11:00 год 19.02.2020.

В судовому засіданні 19.02.2020 представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання 19.02.2020 не забезпечив, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі з 14.12.2013 як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.03.2019 позивач подав до Чутівського ОУПФУ Полтавської області заяву, у якій просив обрахувати доцільність перерахунку пенсії з більшого заробітку за період роботи 1987-1991 роки (а.с. 88).

Листом від 19.03.2019 №1386/04 пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 про недоцільність проведення перерахунку пенсії з більшого заробітку по наданій довідці про заробітну плату (а.с. 89).

18.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до Чутівського ОУПФУ Полтавської області із заявою довільної форми про перерахунок його пенсії зі зміною страхового стажу (а.с. 61-62).

До вказаної заяви позивач додав копію трудової книжки, довідку про заробітну плату з 1977 по 2000, довідку про страховий стаж з 1977 по 2001 роки, протоколи на прийняття та звільнення з роботи, копію рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002 (а.с. 63-78).

Листом від 29.03.2019 №1471/04 Чутівське ОУПФУ Полтавської області звернулося за роз`ясненнями до Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Полтавській області щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно додатково наданих ним документів (а.с. 79-80).

Листом від 08.04.2019 №5466/02-22 ГУПФУ в Полтавській області проінформувало Чутівське ОУПФУ, що питання зарахування до страхового стажу періодів роботи до 01.01.2004 на підприємствах, в тому числі Колективних сільськогосподарських підприємствах, необхідно вирішувати з урахуванням роз`яснень Пенсійного фонду України, надісланих листом Головного управління від 02.10.2018 №13309/02-22. При призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 14.12.2013 встановлено статус «непрацюючого» пенсіонера. Проте, рішенням Полтавського райсуду від 12.11.2002, яке набрало законної сили в частині поновлення на роботі, вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді комерційного директора ТОВ «Агроцентр» та ДП «Агроцентр-плюс» 19.02.2001. З урахуванням викладеного, необхідно вжити заходи щодо приведення у відповідність матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 81).

У подальшому, 13.05.2019 позивач на особистому прийомі для перерахунку його пенсії подав пенсійному органу заяву про призначення/перерахунок пенсії за формою відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (а.с. 82).

До вказаної заяви ОСОБА_1 додав копію трудової книжки, архівні витяги з протоколів, а також довідку про стаж (а.с. 83).

За висновками пенсійного органу надані позивачем документи не містили підстав зарахування страхового стажу, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним звільненням з посади, у зв`язку з чим, 16.05.2019 на підставі наданих позивачем документів та довідки за формою ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу, ОСОБА_1 був проведений індивідуальний перерахунок стажу, який склав 29 років 11 місяців 13 днів (а.с. 84-87).

Разом з тим, з огляду на існування рішення Полтавського районного суду від 12.11.2002, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді з 19.02.2001, останній 10.10.2019 повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду з 19.02.2001 по 13.12.2013, протягом якого він не працював на посаді у зв`язку з незаконним звільненням (а.с. 90).

Листом Чутівського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУПФУ в Полтавській області від 22.10.2019 №11/70-02.21 позивача проінформовано про розгляд його звернення щодо перерахунку пенсії та зазначено, що зарахувати страховий стаж протягом якого останній не працював у зв`язку із незаконним звільненням з посади не можливо, так як в реєстрі застрахованих осіб індивідуальних відомостей про застраховану особу дані про роботу в ТОВ «Агроцентр» з 2002 по 2013 роки відсутні. Підстави для перерахунку пенсії відсутні, оскільки зазначене судове рішення не містить такого зобов`язання (а.с. 91-92).

Вважаючи не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 та, як наслідок, не проведення перерахунку пенсії з урахуванням вказаного періоду вимушеного прогулу у загальному страховому стажі безпідставним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом статті 1 Закону №1058-IV:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За визначенням, що міститься у частині 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 вказаної статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини 6 цієї статті страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

А в силу положень частини 10 згаданої статті, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положеннями частини 12 статті 20 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

За змістом положень статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або в не повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. При цьому, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення права особи на зарахування до страхового стажу періоду роботи.

Як слідує з матеріалів справи, позивач працював членом дирекції ТОВ «Агроцентр» та директором ДП «Агроцентр-плюс».

19.02.2001 на зборах засновників ТОВ «Агроцентр» ОСОБА_1 був відкликаний з посади заступника генерального директора ТОВ «Агроцентр» та директора ДП «Агроцентр-плюс» з формулюванням «у зв`язку з недовірою».

Наказом від 12.03.2001 №29 ОСОБА_1 звільнений з посади директора ДП «Агроцентр-плюс» у зв`язку з прийомом на це місце постійного працівника.

Наказом від 29.03.2001 №53 ОСОБА_1 звільнений з посади комерційного директора ТОВ «Агроцентр» з 11.03.2001 за допущені прогули з 11.03 по 29.03.2001 згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Не погодившись із зазначеними наказами про звільнення, ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку до Полтавського райсуду.

Рішенням Полтавського райсуду від 12.11.2002 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; поновлено ОСОБА_1 в посаді комерційного директора в ТОВ «Агроцентр» та директора ДП «Агроцентр-плюс» з 19.02.2001; стягнуто з ТОВ «Агроцентр» на користь ОСОБА_1 5902,68 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000,00 моральної шкоди, а всього 8902,68 грн; стягнуто з ДП «Агроцентр-плюс» на користь ОСОБА_1 2710,32 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 моральної шкоди, а всього 4710,32 грн; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заплати за один місяць з ТОВ «Агроцентр» - 294,00 грн та з ДП «Агроцентр-плюс» 135,00 грн допущено до негайного виконання (а.с. 28-29).

Вказане рішення суду в частині поновлення на роботі набрало законної сили 12.11.2002.

Між тим, розпорядженням Чутівської райдержадміністрації від 01.11.2002 №610 скасовано державну реєстрацію з виключенням з державного реєстру ТОВ «Агроцентр», ДП «Агроцентр-плюс» та ДП «Агроцентр-дім».

Вважаючи скасування державної реєстрації вказаних підприємств незаконним, ОСОБА_1 оскаржив розпорядження від 01.11.2002 №610 в судовому порядку.

Рішенням місцевого суду Чутівського району Полтавської області від 04.06.2003 в задоволенні скарги відмовлено.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26.08.2003 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а рішення місцевого суду Чутівського району Полтавської області від 04.06.2003 скасовано. Визнано неправомірним розпорядження голови Чутівської РДА Полтавської області від 01.11.2002 №610 про скасування державної реєстрації ТОВ «Агроцентр», його дочірніх підприємств «Агроцентр-плюс» та «Агроцентр-дім». Зобов`язано голову Чутівської РДА Полтавської області поновити реєстрацію ТОВ «Агроцентр», його дочірніх підприємств «Агроцентр-плюс» та «Агроцентр-дім» (а.с. 33-34).

У подальшому, рішеннями Чутівського районного суду Полтавської області від 01.06.2004, від 07.04.2006 та від 27.06.2007 відповідно:

- стягнуто з ДП «Агроцентр-плюс» ТОВ «Агроцентр» Чутівського району на користь ОСОБА_1 50,13 грн заборгованості по заробітній платі, 4,76 компенсації втрат заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, 1025,00 грн моральної шкоди, а всього 1079,89 грн (а.с. 30);

- стягнуто з ТОВ «Агроцентр» Чутівського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12110,55 грн, 1000,00 у відшкодування моральної шкоди, 8,50 грн понесених витрат по сплаті державного мита, а всього 13119,05 грн, а також стягнуто з ДП «Агроцентр-плюс» Чутівського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5560,95 грн, 1000,00 у відшкодування моральної шкоди, 8,50 грн понесених витрат по сплаті державного мита, а всього 6569,45 грн (а.с. 31);

- стягнуто з ТОВ «Агроцентр» на користь ОСОБА_1 857,28 грн компенсації за невикористані відпустки протягом 1998-2001 років (а.с. 32).

Наявними у матеріалах справи судовими рішеннями, копією трудової книжки позивача та матеріалів виконавчих проваджень (а.с. 16-18, 36-42, 112-135) підтверджується, що рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі не виконане, відповідний запис про поновлення останнього на роботі до цього часу не внесений, а останнім вживалися заходи щодо примусового виконання усіх постановлених на його користь судових рішень відносно ДП «Агроцентр-плюс» та ТОВ «Агроцентр», в тому числі й щодо стягнення середнього заробітку, компенсацій, моральної шкоди, тощо.

Доказів щодо сплати ДП «Агроцентр-плюс» та ТОВ «Агроцентр» на користь позивача усього середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 19.02.2001 матеріали справи не містять.

Водночас, судовим розглядом встановлено, що постановою господарського суду Полтавської області від 03.02.2005 у справі №8/15 ТОВ «Агроцентр» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Терещенка О.В. (а.с. 154).

Згідно листа арбітражного керуючого від 23.06.2009 №250 ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.06.2009 у справі №8/15 ТОВ «Агроцентр» ліквідоване (а.с. 44, 152-153).

Запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Агроцентр» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено 26.06.2009 (а.с. 150-151).

Слід зазначити, що за приписами частини 2 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на час розгляду в судовому порядку справи про визнання банкрутом ТОВ «Агроцентр») з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що саме період з 19.02.2001 (дата поновлення позивача на роботі рішенням суду) по 03.02.2005 (дата прийняття господарським судом постанови про визнання ТОВ «Агроцентр» банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора) фактично є періодом вимушеного прогулу позивача, за який останньому роботодавцем мала нараховуватися заробітна плата, з якої, в свою чергу, мали здійснюватися відповідні відрахування страхових внесків до органу Пенсійного фонду.

При цьому, на переконання суду, невиконання роботодавцем обов`язку щодо поновлення ОСОБА_1 на раніше займаних посадах з 19.02.2001 та сплати на його користь усього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.02.2001 по 03.02.2005, а також не відрахування з суми середнього заробітку відповідних страхових внесків до органу Пенсійного фонду, не може вважатися належною підставою для не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду вимушеного прогулу останнього з 19.02.2001 по 03.02.2005.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005, а також зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

Інша частина вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності управління та зобов`язання зарахувати до страхового стажу для перерахунку пенсії період з 03.02.2005 по 13.12.2013 задоволенню не підлягає з огляду на приписи частини 2 статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на час розгляду в судовому порядку справи про визнання банкрутом ТОВ «Агроцентр»), на підставі якої ОСОБА_1 з 03.02.2005 вважається звільненим з роботи у зв`язку з банкрутством товариства.

Щодо вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області здійснити йому перерахунок призначеної пенсії з моменту її призначення із зарахуванням в страховий стаж для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 13.12.2013 у зв`язку з незаконним звільненням з посади, то суд вважає їх передчасними. Наразі зарахування періоду з 19.02.2001 по 03.02.2005 до страхового стажу позивача пенсійним органом ще не проведено, а судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані чи оспорювані права. Оскільки рішення суду не може регулювати відносини на майбутнє та ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією від 21.11.2019.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 384,20 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити зарахування до страхового стажу для перерахунку пенсії періоду вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для перерахунку пенсії період вимушеного прогулу з 19.02.2001 по 03.02.2005.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2020.

Суддя О.В. Гіглава