Справа № 460/2703/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2703/19 пров. № А/857/1803/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Щербакова В.В., повний текст рішення складено 25.11.2019р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по виплаті пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року, зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по виплаті пенсії за період з 01 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року у сумі 11347,96 грн. на рахунок, відкритий у відділенні Ощадбанку.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 13.07.2017 №5612-122415 є внутрішньо переміщеною особою та з 01.08.2014 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області і отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника. З 01.08.2018 відповідачем була призупинена виплата позивачу пенсії на підставі витягу з рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 26.08.2018 у зв`язку з відсутністю позивача за фактичним місцем проживання. На підставі рішення комісії Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 16.10.2019 та розпорядження Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 15.11.2018 виплату пенсії позивачу поновлено з 01.12.2018. Фактично за період з 01.08.2018 п 30.11.2018 позивачу була нарахована та не виплачена пенсія в сумі 11347,96грн. З метою отримання вказаних коштів позивач звернулась до відповідача із відповідним письмовим зверненням про виплату вказаних коштів, на що у відповідь отримала лист від 13.09.2019 № С-1643/071-59, яким відповідач повідомив, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови КМУ від 08.06.2016 №365, згідно з якою суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Відтак нарахована пенсія за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 11347,96 буде виплачена позивачу на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області у виплаті ОСОБА_1 заборгованості пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 11347 грн. 96 коп., викладену в листі від 13.09.2019 №С-1643/07.1-59. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області виплатити на користь ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 11347,96 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області з 01.08.2014, як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01.08.2018 по 30.11.2018 призначена пенсія позивачу не виплачувалась у зв`язку з встановленням факту відсутності позивача за фактичним місцем проживання.

Позивач перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа за зареєстрованим фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.07.2017 №5612-122415.

Як вбачається з рішенням Рівненського міськвиконкому з питань призначення усіх видів соціальної допомоги та надання пільг за фактичним місцем проживання від 16.10.2018 (протокол №28) та розпорядження Рівненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 15.11.2018 виплату пенсії позивачу поновлено з 01.12.2018.

За період з 01.08.2018 по 30.11.2018 позивачу нараховано пенсію в сумі 11347,96грн.

Позивач звернувся до відповідача щодо виплати пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018, на що відповідач листом від 13.09.2019 №С-1643/07.1-59 надав відповідь зазначаючи, що борг за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 11347,96грн. буде виплачений на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 3 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відтак, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Разом з тим, щодо заборгованості по пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018, то право позивача на пенсію за вказаний період не є спірним, відповідачем пенсія за вказаний період нарахована у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на внесення постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 змін до постанови № 365.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 дійсно внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Так, позивачу не сплачено заборгованості по пенсії в сумі 11347,96грн. з 01.08.2018 по 30.11.2018 за минулий період.

За змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України врегульовано, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Апеляційний суд зазначає, що жодних змін у вказаний Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 243/6391/17.

Відтак, рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідачем не приймалось.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року у справі №460/2703/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 02.03.2020р.