Справа № 480/5059/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р. Справа №480/5059/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.09.20 19 року за № 22459/03.2-17 про відмову в призначені пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 06.08.2019 року.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач 06.08.2019 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подавши заяву про призначення пенсії за вислугу років. 16.09.2019 року позивач отримала відповідь за №22459/03.2-17 про визначення права на пенсію за вислугу років, відповідно до якої відповідач повідомляє про відсутність підстав для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У своєму листі відповідач, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ, який Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 визнано неконституційним, зазначає що станом на 11.10.2017 року спеціальний стаж позивача складає 27 років 1 місяць 27 днів та право на пенсію за вислугу років позивач матиме при досягненні 55 років та звернення до управління. Позивач вважає дане рішення Головного управління Пенсійного фонду України, яке викладене у листі від 16.09.2019 року №22459/03.2-17 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду по суті. Також даною ухвалою встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що права позивача щодо призначення пенсії не були порушенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, оскільки позивач подала заяву про визначення права на пенсію а не заяву про призначення пенсії. При цьому в наданій відповіді на запит головним управлінням надано роз`яснення позивачці, що відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджуються у порядку, який визначається КМУ. Тобто право на пенсію за вислугою років позивачка має після досягнення 55 років та звернення до управління з відповідною заявою про призначення пенсії (а.с. 19).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 24).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працювала:

- з 16.08.1990 року по 13.08.2007 року в Ясла-садку № 21 на посаді вихователя;

- з 14.08.2007 року по 16.08.2010 року в Сумському дошкільному навчальному закладі № 8 «Космічний» на посаді вихователя;

- з 17.08.2010 року по 31.08.2018 року в Сумському дошкільному навчальному закладі (ясла-садка) № 29 «Росинка» на посаді вчителя-логопеда та вихователя.

Даний факт підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

06.08.2019 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила перевизначити право на пенсію за вислугу років у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду (а.с. 9). До заяви було подано трудову книжку та довідку від 12.07.2019 року.

Листом від 16.09.2019 року № 22459/03.2-17 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зокрема повідомило позивача, що згідно з наданою позивачем копією трудової книжки спеціальний стаж станом на 11.10.2017 р. становить 27 років 1 місяць 27 днів, тобто право на пенсію за вислугою років позивач буде мати після досягнення віку 55 років та звернення до управління (а.с. 12).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Перелік документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії за віком, зазначено в п. 2.1 Порядку № 22-1.

Пунктом 4.1. Порядку № 22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно до пункту 4.3. Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач 06.08.2019 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою, в якій просила перевизначити право на пенсію за вислугу років у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду (а.с. 9).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.09.2019 року № 22459/03.2-17 "Про визначення права на пенсію за вислугу років", повідомило позивача, що відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (з урахуванням змін, внесених Законом України № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджуються у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати :

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців:

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017рокупо 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.

Крім того в даному листі зазначено, що згідно з наданою позивачем копією трудової книжки спеціальний стаж станом на 11.10.2017р. становить 27 років 1 місяць 27 днів тобто право на пенсію за вислугою років позивач буде мати після досягнення віку 55 років та звернення до управління (а.с. 12).

Тобто фактично позивач просила визначити її право на пенсію за вислугу років, а не призначити їй пенсію за вислугу років, а зазначений лист, який на думку позивача є рішенням, є відповіддю на письмове звернення позивача, а не рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Проте суд зазначає, що так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII (далі по тексту - Закон № 911) у Законі України "Про пенсійне забезпечення" у статті 55 у пункті "е" в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років і" та доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту:

"До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:

50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року;

50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;

51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року;

51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;

52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року;

52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року;

53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;

53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року;

54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;

54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року;

55 років - які народилися з 1 січня 1971 року ";

Тобто Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VIII встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті "е" статті 55 "Про пенсійне забезпечення".

Однак рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII.

В Рішенні Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам льотного і льотно-випробного складу, освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Установлення положеннями Закону N 1788 віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення.

Конституційний Суд України наголосив, що виключно забезпечення фінансових інтересів держави, а саме наповнення (формування) Державного бюджету України, а також бюджету Пенсійного фонду України, без дотримання положень Конституції України, зокрема щодо пріоритетності забезпечення прав і свобод людини і громадянина, гарантування права на соціальний захист, не могло бути виправданням для юридичного регулювання, встановленого оспорюваними положеннями Закону N 1788. Тому обраний законодавцем засіб не можна вважати прийнятним для досягнення мети прийняття Закону N 911.

Отже, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону N 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону N 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Відтак Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" N 1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Таким чином з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже на день звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 06.08.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач звернулася до відповідача із заявою від 06.08.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років після того, як рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року N 2-р/2019, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII. При цьому на дану заяву відповідачем було надано відповідь з посиланням на пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням змін, внесених Законом України № 911-VІІІ "Про внесення змій до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року, яким було встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років.

Тобто фактично відповідачу було відмовлено у визначенні права на пенсію за вислугу років з посиланням на норму закону в редакції, яку визнано неконституційною та яка втратила чинність.

А відтак, враховуючи викладене суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було протиправно відмовлено ОСОБА_1 щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років. Крім того суд зазначає, що в листі від 16.09.2019 року за № 22459/03.2-17 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області самостійно зазначено, що стаж позивача станом на 11.10.2017 року становить 27 років 1 місяць 27 днів, тобто на момент звернення позивача із заявою щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років, позивач мала право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З урахуванням викладеного та оскільки позивач не зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років та відповідно відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.09.20 19 року за № 22459/03.2-17 про відмову в призначені пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 06.08.2019 року є передчасними, а відтак, задоволенню не підлягають.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене та те, що позивачу листом від 16.09.2019 року за № 22459/03.2-17 фактично було відмовлено у визначенні права на призначенні пенсії за вислугу років з підстав не передбачених законодавством, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо визначення права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років, викладену в листі від 16.09.2019 року за № 22459/03.2-17 і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 768,40 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 05.12.2019 року(АТ "Укрпошта) (а.с. 4).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо визначення права ОСОБА_1 на призначення пенсії за вислугу років, викладену в листі від 16.09.2019 року за № 22459/03.2-17.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2019 року щодо визначення права на призначення пенсії за вислугу років.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.03.2020 року.

Суддя В.О. Павлічек