Справа № 360/462/20
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/462/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Станично - Луганському районі), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Станично-Луганському районі від 28.07.2019 щодо відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 5 грудня 1983 року по 30 вересня 1994 року та відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати УПФУ в Станично-Луганському районі зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 5 грудня 1983 року по 30 вересня 1994 року для обчислення стажу для призначення пенсії за віком;

- зобов`язати УПФУ в Станично-Луганському районі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 19 липня 2019 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивачка 19.07.2019 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та документами про стаж у зв`язку із досягненням віку 59 років, що відповідає вимозі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням від 28.07.2019 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, з цього приводу надавши роз`яснення у листі № 6391/03-10 та довідку про наявний страховий стаж № 61/02-20 від 06.08.2019.

Згідно із цими документами загальний стаж позивача становить 24 роки 3 місяці та 24 дні, в той час як для призначення пенсії у 59 років необхідно не менше 26 років.

Водночас, відповідач роз`яснив про те, що до загального стажу неможливо зарахувати період роботи з 05 грудня 1983 року по 30 вересня 1994 року з огляду на виправлення в трудовій книжці в даті прийому на роботу, та того, що запис про звільнення завірений печаткою іншої установи.

Відповідач зазначив, що врахувати довідку про роботу неможливо з огляду на те, що юридична особа, яка робила ці записи, розміщується на тимчасово окупованій території України і тому право на призначення пенсії у позивача виникне лише з 21 квітня 2023 року. За цих обставин до загального стажу не зараховано майже 11 років роботи та відмовлено у призначенні пенсії за віком при досягненні 59 років.

Позивачка вважає дане рішення протиправним та таким, що порушує її права.

Ухвалою суду від 29.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відстрочено сплату судового збору (арк. спр. 32-33).

27.02.2020 за вх. № 7784/2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 68-69), в якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернулась до управління для призначення пенсії за віком 19.07.2019. Для призначення пенсії позивачем були надані: трудова книжка, паспорт, картка платника податків, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, диплом, свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження.

Згідно наданих документів, позивачка має загальний стаж 24 роки 3 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Період роботи з 05.12.1983 по 30.09.1994 до загального стажу зарахувати неможливо у зв`язку з тим, що у записах в трудовій книжці в даті на прийом здійснено виправлення, до того ж прийнята була в ясла - садок № 38, а запис на звільнення завірений печаткою іншої установи - відділу освіти виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Луганська.

Доопрацювати зазначений період довідкою про роботу не можливо у зв`язку з тим, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса підприємства: м. Луганськ, Жовтневий район, вул. Газопроводна, буд. 14, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

Водночас, частиною другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року- від 20 до 30 років, тобто дата, з якої ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату становить 21.04.2023.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що у даному випадку управління забезпечувало реалізацію своїх повноважень в межах, визначених нормативно-правовими актами та вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить суд відмовити у задоволенні вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 6-7,8), має статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до довідки від 18.06.2019 № 905-, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (арк. спр. 10), 19.07.2019 звернулась до УПФУ в Станично-Луганському районі із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком (арк. спр. 74).

До заяви було додано: диплом про навчання НОМЕР_2 -1 № 099808 від 05.07.1980, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 905- від 18.06.2019, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру від 09.07.2013, документи про місце проживання (реєстрації) особи, паспорт НОМЕР_3 від 20.11.2001, свідоцтва про народження дитини ІІІ-ЕД № 311773 від 17.06.1982, ІІІ-ЕД № 459142 від 26.03.1985, свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 від 25.07.1981, трудову книжку НОМЕР_5 від 25.08.1980. У розписці-повідомленні в графі «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії» зазначено подати до 19.10.2019 документи про стаж, що визначені порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637: 1983-1994 (арк. спр. 75).

Рішенням УПФУ в Станично-Луганскому районі від 28.07.2019 ОСОБА_2 відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року право на призначення пенсії за віком мають жінки, які народились з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року після досягнення віку 59 років та за наявності страхового стажу не менше 26 років. Згідно наданих документів ОСОБА_1 має загальний стаж 24 роки 3 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Періоди роботи з 05.12.1983 по 30.09.1994, до загального стажу зарахувати неможливо у зв`язку з тим, що у записах в трудовій книжці в даті на прийом здійснено виправлення, до того ж прийнята була в ясла - садок № 38, а запис на звільнення завірений печаткою іншої установи - відділу освіти виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Луганська. Доопрацювати зазначений період довідкою про роботу не можливо у зв`язку з тим, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса підприємства: м. Луганськ, Жовтневий район, вул. Газопроводна, буд. 14, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією (арк. спр. 13, 93-94).

Відповідно до витягу з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії загальний страховий стаж позивачки становить 24 роки 3 місяці 24 днів, страховий стаж до 01.01.2004 13 років 10 місяців 24 дні, страховий стаж після 01.01.2004 10 років 5 місяців 0 днів (арк. спр. 72,73).

Згідно із довідкою про наявний страховий стаж від 06.08.2019 № 61/02-20 вік, визначений частиною першою статті 26 Закону № 1058 59, страховий стаж, передбачений нормою зазначеної статті 26, наявний страховий стаж за наявності не менш як 15 років страхового стажу 24, працює з 15.11.2017, дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 21.04.2023 (арк.спр. 15).

Трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_5 містить наступні записи щодо спірних періодів роботи:

Я/с 38:

- № 5 від 05.12.1983 прийнята на роботу до я/с 38 у якості вихователя, наказ Жовтневого районо № 119/10 від 30.11.1983;

- № 6 від 30.09.1994 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ №1 від 30.09.1994;

- № 7 від 26.04.1999 прийнята до ясла-садка № 38 Жовтневого району на посаду вихователя тимчасово наказ 2 від 19.04.1999 по я/с № 38;

- № 8 від 04.01.2000 переведена вихователем в цьому ж я/с постійно, наказ 4 від 04.01.2000;

- № 9 від 23.12.2005 перейменувано в Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад Ясла садок № 38 міста Луганська», рішення Луганської міської ради від 23.12.2005 № 38/6;

- № 10 від 01.10.2012 змінено назву посади вихователя на вихователя дитячого садка (ясел-садка), наказ від 01.10.2012 № 64-к по КДНЗ я/с 38;

- № 11 від 16.03.2015 звільнена з посади вихователя за власним бажанням, наказ від 14.08.2014 № 41-к (арк. спр. 11-12).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із приписами статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

За положеннями статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема при призначенні пенсії в період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, після досягнення 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Згідно із паспортом НОМЕР_3 , виданим 20.11.2001 Жовтневим РО УМВС України в Луганській області, дата народження ОСОБА_1 20.04.1960, тобто 20.04.2019 їй виповнилося 59 років, що відповідає вимогам статті 26 Закону № 1058.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що трудова книжка позивачки містить запис про період роботи з 05.12.1983 по 30.09.1994 на посаді вихователя в ясла-садку № 38. Дійсно при внесенні дати прийому на роботу, працівником який вносив запис, було допущено певні недоліки.

Разом з тим, відповідно до п. 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі -Інструкція № 58) у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Отже, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою підставою для відмови позивачу для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Положеннями Закону № 1058 визначено, що підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Також Верховний Суд висловлював в постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, підставою для не зарахування спірного періоду роботи до загального стажу є те, що запис про звільнення позивачки завірений печаткою іншої установи відділу освіти виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Луганська.

Як зазначено вище, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суду в постановах від 12 лютого 2019 року у справі №337/1297/17 (2-а/337/118/2017) та від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.

Отже саме трудовою книжною позивачки підтверджується її стаж роботи з 05.12.1983 по 30.09.1994 в ясла-садку № 38 на посаді вихователя.

Завірення запису в трудовій книжці № 6 від 30.09.1994 про звільнення позивача з роботи у ясла-садку № 38 печаткою відділу освіти виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Луганська, а не печаткою кооперативу ясла-садка № 38 не може бути законодавчо визначеною підставою для відмови позивачці в зарахуванні до її загального стажу роботи періодів роботи у ясла-садку № 38 з 05.12.1983 по 30.09.1994.

Крім того, суд зауважує, що пунктами 1, 2 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, в матеріалах справи наявна копія довідки від 11.11.2019 № 205, згідно із якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала в ясла-саду № 38 на посаді вихователя з 05.12.1983 по 30.09.1994. Також згідно наданої довідки ясла-сад № 38 перейменований в Комінальну установу «Дошкільна учбова установа ясла-садок № 38 м. Луганська», яке в свою чергу приєднано та перейменовано на «Государственное учреждение «Луганское дошкольное учебное учреждение ясли-сад комбинированого типа № 129». Дана довідка завірена печаткою «Луганского дошкольного образовательного учрежденя ясли-сад комбинированого вида № 129 «Березка». (арк. спр. 14).

Щодо доводів відповідача, викладених в оскаржуваному рішенні, про неможливість доопрацювання періоду роботи довідкою про роботу у зв`язку з тим, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, адреса підприємства: м. Луганськ, Жовтневий район, вул. Газопроводна, буд. 14, що є тимчасово непідконтрольною українській владі територією, суд зазначає таке.

Дійсно довідка від 11.11.2019 № 205 видана Державною установою ЛНР «Луганська дошкільна освітня установа ясла садок комбінованого виду № 129 «Берізка», та засвідчена печаткою цієї установа.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивачка опинилася в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.10.2018 у справі № 235/2357/17.

З наведених підстав суд приймає до уваги інформацію, що міститься у вищенаведеній довідці, виданій Державною установою ЛНР «Луганська дошкільна освітня установа ясла садок комбінованого виду № 129 «Берізка», оскільки відомості у такій довідці цілком узгоджуються з записами у трудовій книжці позивачки.

З огляду на обставини справи період роботи позивачки з 05.12.1983 по 30.09.1994 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058.

Відповідачем обчислено загальний страховий стаж позивачки 24 роки 3 місяці 24 дні, тобто з урахуванням періоду роботи з 05.12.1983 по 30.09.1994, загальний страховий стаж позивачки становить більше 26 років, тобто позивачка набула право на призначення пенсії за віком.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується дотримання ОСОБА_1 всіх умов, визначених статтею 26 Закону № 1058 для призначення пенсії за віком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо доданих ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд зазначає, що згідно із пунктом 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зазначені свідки не надавали пояснень відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, тому суд також не може надавати їм оцінку.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 29.01.2020 відстрочено сплату судового збору по даній адміністративній справі у розмірі 840,80грн до ухвалення судового рішення в даній справі.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати в сумі 840,80 грн слід стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 90, 139, 241-246, 255, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (, місцезнаходження: 93600, Луганська обл., Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. 1-го Травня, 20) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 28 липня 2019 про відмову в призначенні пенсії згідно статей 26-28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05 грудня 1983 року по 30 вересня 1994 року.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 19 липня 2019 року, зареєстрованої за № 828.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області судовий збір у суму 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя А.Г. Секірська