Справа № 320/3149/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року справа № 320/3149/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області №/660 від 12.03.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 24.09.2019 судом було задоволено клопотання відповідача та замінено відповідача у справі Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області, а також витребувано у відповідача додаткові докази у справі.

Позивачем 22.10.2019 подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області №/660 від 12.03.2019 року в частині нарахування пені на суму 23 319,57 грн. (а.с.164).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є самозайнятою особою та здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність. 12.03.2019 відповідачем було винесено спірне рішення про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 9 045,27 грн. та нарахування пені в розмірі 23 319,57 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 01.05.2014 до 02.11.2018.

Позивач погоджується із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 9 045,27 грн., оскільки ним дійсно здійснювалася сплата сум ЄСВ несвоєчасно, але зазначає, що при проведенні самостійного розрахунку пені, вбачається розбіжність у донарахуванні пені у розмірі 8 867,02 грн., оскільки відповідачем при нарахуванні пені застосовано невірний період наявності заборгованості з ЄСВ, у зв`язку з чим позивач не згодний з вказаним рішенням у частині нарахування пені.

Вказана розбіжність виникла у зв`язку з тим, що відповідач при розрахунку пені включив до суми недоїмки з ЄСВ кошти, які були помилково сплачені позивачем за іншими бюджетними рахунками за наступними платіжними квитанціями: від 01.07.2016 № ПН 1022 на суму 7 883, 75 грн., від 01.07.2016 №ПН1025 на суму 1 800 грн., від 01.07.2016 № ПН1015 на суму 3 150 грн., від 06.08.2017 №0.0.780696506.1 на суму 9 000 грн. на загальну суму - 21833,75 грн.

Відповідачем, за заявою позивача про проведення перерахування сум ЄСВ на відповідний бюджетний рахунок, яка була подана ним ще у вересні 2017 року, не було своєчасно переховано на відповідний бюджетний рахунок суми ЄСВ у розмірі 21 833,75 грн. та як наслідок не було зроблено відповідне коригування в інтегрованій картці позивача, у зв`язку з чим йому нарахована надмірна сума пені за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

За таких обставин позивач вважає оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, протиправним та просить його скасувати в частині нарахування пені на суму 23 319,57 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про те, що спірне рішення про застосування штрафних санкцій було прийнято за результатами встановленого порушення у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 01.05.2014 до 02.11.2018.

Позивачем було невірно заповнено платіжні документи, що стало причиною незарахування сплачених коштів до інтегрованої картки платника та виникнення боргу, а в подальшому нараховані штрафні санкції та пеню за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 2014 по 2019 роки.

За заявою позивача від 08.09.2017 про перерахування надміру або помилково сплачених коштів у сумі 9 000 грн. та на підставі висновку Києво-Святошинського ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 18.09.2017 № 230 про перерахування надміру та/або помилково сплачених коштів в розмірі 9 000 грн. відповідачем було проведено перерахування коштів з одного рахунку на інший 20.09.2017.

Отже, ГУ ДФС у Київській області мала всі законодавчо визначені повноваження та підстави для винесення відносно позивача рішення від 12.03.2019 №/660, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Присутній у судових засіданнях 24.09.2019 та 22.10.2019 позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судових засіданнях 24.09.2019 та 22.10.2019 представник відповідача позов не визнав, в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Міським відділом № 1 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області 28.05.1999 (а.с.63-68).

Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4475/10, виданого головою Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.03.2011 року №216, позивач, ОСОБА_1 , має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.69-71).

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 9 045,27 грн. за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за період з 01.05.2014 до 02.11.2018 та нараховано пеню у розмірі 23 319,57 грн. (а.с.17-18).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування в частині нарахування пені у розмірі 23 319,57 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VІ, в редакції яка була чинна на момент на момент прийняття спірного рішення).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною 1 ст.8 Закону №2464-VІ визначено, що розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 (з 2016 року 22) відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Частиною 3 ст.9 Закону №2464-VІ передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.5 ст.9 Закону №2464-VІ сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Згідно з абз.4 ч. 8 ст.9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року (за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок з жовтня 2017 року).

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Частиною 10 ст.9 Закону №2464-VІ передбачено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч.11 ст.9 Закону №2464-VІ).

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону №2464-VІ рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Частиною 2 ст.25 Закону №2464-VІ передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону №2464-VІ).

Відповідно до ч.10 ст.25 Закону №2464-VІ пеня нараховується на суму недоїмки з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Отже, платниками єдиного соціального внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у т.ч. адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Такі особи зобов`язані здійснювати сплату єдиного соціального внеску.

Несвоєчасна сплата платником єдиного внеску передбачає застосування контролюючим органом до такої особи штрафу та пені.

Як зазначено вище, Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/660 від 12.03.2019, яким позивачу нараховано штраф у розмірі 9 045,24 грн. за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску за період з 01.05.2014 до 02.11.2018 та нараховано пеню у розмірі 23 319,57 грн. (а.с17-18).

Оскільки, позивач не погоджується з рішенням відповідача лише в частині нарахування пені на суму 23 319,57 грн., судом не досліджувалось питання щодо правомірності визначення застосування штрафу у розмірі 9 045,24 грн.

У відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийняття спірного рішення, зазначив про те, що згідно інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації доходів бюджету 71040000 позивачем було подано річні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та відповідно до поданих звітів були визначені грошові зобов`язання з ЄСВ до сплати:

за 2013 рік - 12 349,04 грн. - термін сплати 30.04.2014;

за 2014 рік - 7 838,75 грн. - термін сплати 30.04.2015;

за 2015 рік - 10 482,01 грн. - термін сплати 04.05.2016;

за 2016 рік - 10 670,00 грн. - термін сплати 03.05.2017;

за 2017 рік - 8 448,00 грн. - термін сплати 02.05.2018.

Позивачем вищевказані нарахування сплачувалися не у повному обсязі та частково на невідповідні рахунки, що призвело до відображення в картці особового рахунку по єдиному внеску заборгованості з єдиного внеску.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

04.03.2013 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік на суму 8 286,40 грн., ( а.с.19-20). Сплачено ЄСВ у розмірі 8 286,40 грн. відповідно до банківської квитанції від 21.03.13 №ПН1094 ( а.с.21).

14.04.2014 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік на суму 12 349,04 грн., (а.с. 22-23). Сплачено ЄСВ у розмірі 12 349,04 грн. відповідно до банківських квитанцій від 17.12.2014 № 84 на суму 5 000 грн., від 25.02.15 №0.0.354143679.1 на суму 2 800 грн., від 26.03.2015 №777903730 на суму 1 450 грн., від 01.07.2016 №ПН1015 на суму 3 150 грн. ( а.с.24-27);

22.04.2015 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік на суму 7 460,50 грн., (а.с. 28-29). Сплачено ЄСВ у розмірі 7 460, 50 грн. відповідно до банківської квитанції від 01.07.2016 №ПН 1022 на суму 7 883,75 грн. (а.с. 30).

27.04.2016 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік на суму 10 482,01 грн., (а.с.31-32). Сплачено ЄСВ у розмірі 10 482,01 грн. відповідно до банківських квитанцій від 01.07.2016 №ПН1025 на суму 1 800 грн., від 06.08.2017 №0.0.780696506.1 на суму 9 000 грн. ( а.с.33-34).

15.04.2017 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік на суму 10 670 грн. (а.с.35-36). Сплачено ЄСВ у розмірі 10 670 грн. відповідно до банківських квитанцій від 03.10.17 № 0.0.862808366.1 на суму 5 800 грн. та від 13.12.2017 №0.0..1 на суму 5 000 грн. (а.с. 37-38).

15.02.2018 позивачем подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік на суму 10 513,14 грн. (а.с.39-40). Сплачено ЄСВ у розмірі 10 513,14 грн. відповідно до банківської квитанції від 12.06.2018 №0.0..1 на суму 11 000 грн. (а.с.41).

Крім того, у зв`язку з внесеними 01.01.2018 змінами до Закону №2464-VІ щодо сплати ЄСВ щоквартально до 20 числа місяця, що настає за кварталом, у 2018 році позивачем сплачено ЄСВ відповідно до банківських квитанцій від 24.07.2018 №0.0..1 на суму 2460, 00 грн. за 2 кв. 2018 року та від 02.11.2018 №0.0..1 на суму 2600 грн. за 3 квартал 2018 року (а.с. 42-43).

У той же час, як вбачається з банківських квитанцій позивач у 2016-2017 роках сплатив суми ЄСВ у розмірі 21 833,95 грн. на інші бюджетні рахунки:

від 01.07.2016 №ПН 1022 на суму 7 883,75 грн. сплачено на рахунок №1013, отримувач: ДПІ у Києво-Святошинському районі, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Київській області, код отримувача 39471029 (а.с.30), хоча сплату необхідно було здійснити на рахунок -013.

від 01.07.2016 № ПН1025 на суму 1 800 грн., сплачено на рахунок №1013, отримувач: ДПІ у Києво-Святошинському районі, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Київській області, код отримувача 39471029 (а.с.33), хоча сплату необхідно було здійснити на рахунок - №013.

від 01.07.2016 №ПН1015 на суму 3 150 грн. сплачено на рахунок №1013, отримувач: ДПІ у Києво-Святошинському районі, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Київській області, код отримувача 39471029 (а.с.27), хоча сплату необхідно було здійснити на рахунок - №013.

від 06.08.2017 №0.0.780696506.1 на суму 9 000 грн. сплачено на №1013 Києво-Святошинської ОДПІ код 39471029, одержувач: ГУ ДКСУ у Київській області (а.с.34), хоча сплату необхідно було провести на рахунок - 013.

У зв`язку з чим, відповідачем у вересні 2017 року було подано дві заяви про перерахунок надміру або помилково сплачених коштів на суму 12833,75 грн. (згідно квитанцій від 01.07.2016 №ПН 1022 на суму 7883,75 грн., від 01.07.2016 №ПН1025 на суму 1800 грн., від 01.07.2016 №ПН1015 на суму 3150 грн.) та на суму 9000,00 грн. (згідно квитанції від 06.08.2017 №0.0.780696506.1 на суму 9000,00 грн.).

Як вбачається з інтегрованої картки платника позивача по єдиному внеску (а.с.123) 20.09.2017 кошти за заявою позивача у сумі 12833,75 грн. були перераховані на належний бюджетний рахунок з відміткою у картці: «зараховано 20.09.2017 (12833.75) + Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший платіжне доручення № 109 від 20.09.2017» (а.с.123).

Підставою для здійснення перерахунку коштів у сумі 12833,75 грн. з одного рахунку на інший вказаний висновок від 18.09.2017 №230, копію якого відповідачем надано до матеріалів справи (а.с.137).

Як вбачається з інтегрованої картки платника позивача по єдиному внеску (а.с.124-133) кошти за заявою позивача у сумі 9000,00 грн. були перераховані протягом 2017-2019 років наступними платежами:

16.03.2018 перераховано з одного бюджетного рахунку на належний бюджетний рахунок суму 819,06 грн. з відміткою у картці: «зараховано 16.03.2018 (819,06)+Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший Платіжне доручення №1 від 16.03.2018» (а.с.124);

19.03.2018 перераховано з одного бюджетного рахунку на належний бюджетний рахунок суму 819,06 грн. з відміткою у картці: «зараховано 19.03.2018 (819,06)+Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший Платіжне доручення №1/2 від 19.03.2018» (а.с.125);

11.04.2018 перераховано з одного бюджетного рахунку на належний бюджетний рахунок суму 819,06 грн. з відміткою у картці: «зараховано 11.04.2018 (819,06)+Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший Платіжне доручення №1/3 від 11.04.2018» (а.с.125);

12.06.2019 перераховано з одного бюджетного рахунку на належний бюджетний рахунок суму 3736,32 грн. з відміткою у картці: «зараховано 12.06.2019 (3736,12)+Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший Платіжне доручення № 830 від 07.06.2019» (а.с.133);

14.06.2019 перераховано з одного бюджетного рахунку на належний бюджетний рахунок суму 2806,70 грн. з відміткою у картці: «зараховано 14.06.2019 (2 806,70)+Перерахування коштів з одного бюджетного рахунку на інший Платіжне доручення №1007 від 14.06.2019» (а.с.133).

Отже, на день подання позову позивачем було проведено перерахунок сум ЄСВ у повному обсязі на суму 21833,95 грн., що не заперечується сторонами у справі.

Однак, як вбачається з наведеного перерахування відповідачем вищевказаних сплачених сум ЄСВ у 2016-2017 роках на загальну суму 21 833,95 грн. з одного бюджетного рахунку на інший тривало впродовж 2017-2019 років, на протязі яких за позивачем в його інтегрованій картці по єдиному соціальному внеску обліковувався борг з ЄСВ та здійснювалось нарахування пені на вказані вище суми ЄСВ.

Нормами Положення про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2016 №54 передбачено, що для зарахування сум ЄСВ відкриваються рахунки 3719 на ім`я ДПС (далі - рахунки 3719 ДПС), на ім`я головних управлінь ДПС (далі - рахунки 3719 головних управлінь ДПС) та на ім`я головних управлінь ДПС у розрізі управлінь на правах відокремлених підрозділів (у тому числі державних податкових інспекцій у їх складі), державних податкових інспекцій у м. Києві (далі - рахунки 3719 у розрізі відокремлених підрозділів ДПС) на балансі Казначейства в розрізі категорій платників, визначених Законом.

Матеріали справи свідчать про те, що сплачені позивачем на підставі вказаних вище квитанцій суми ЄСВ були сплачені на відповідні бюджетні рахунки за кодом - 3719, що в свою чергу свідчить про дотримання позивачем обов`язку щодо сплати ЄСВ.

Відповідно до п. 13 ст. 9 Закону№2464-VІ суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 5 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 (надалі - Порядок) передбачено, що повернення коштів здійснюється у випадку помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719.

Згідно пп. 7, 8, 9 Порядку передбачено, що у разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

У разі задоволення Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає Заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

На підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

Повернення Платникам Коштів здійснюється підрозділом органу доходів і зборів, відповідальним за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня за рахунок поточних надходжень на рахунок 3719, на який сплачено Кошти, що повертаються.

Отже, відповідач зобов`язаний був провести перерахунок помилково сплачених коштів у розмірі 21 833,75 грн. не пізніше 17 днів від дня подання позивачем відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи заява про перерахунок надміру або помилково сплачених коштів у сумі 9000,00 грн. подана позивачем до податкового органу 08.09.2017 (а.с.153). Висновок № 230 про перерахування коштів на суму 9000,00 грн. на поточний бюджетний рахунок складений Києво-Святошинською ОДПІ 18.09.2017 (а.с.137).

Однак перерахування цієї суми та коригування в інтегрованій картці позивача по єдиному соціальному внеску позивача відбулось 20.09.2017, що підтверджується матеріалами справи та встановлено судом.

З матеріалів справи також слідує, що позивачем подавалась заява про перерахунок надміру або помилково сплачених коштів у сумі 12833,75 грн., про що вказано у клопотанні відповідача від 22.10.2019 (а.с.148-150).

Як встановлено судом перерахування сплачених коштів у сумі 12833,75 грн. з одного на інший рахунок відбувалось 16.03.2018 на суму 819,06 грн., 19.03.2018 на суму 819,06 грн., 11.04.2018 на суму 819,06 грн., 12.06.2019 на суму 3736,32 грн., 14.06.2019 на суму 2806,70 грн., що відповідачем не заперечується.

Отже, позивачем як платником сум ЄСВ було виконано усі дії для виправлення допущених ним помилок при сплаті сум ЄСВ у 2016-2017 роках, впливати на своєчасність перерахування сум ЄСВ на належні рахунки та проведені коригування недоїмки в ІКП контролюючого органу позивач не міг.

Щодо посилань відповідача на дані з інтегрованої картки позивача з ЄСВ, суд зазначає таке.

З метою забезпечення ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Порядок №422).

Пунктом 2 розділу І Порядку №422 визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку №422 ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

З метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів за напрямами:

відповідність форм відкритих ІКП затвердженому переліку форм ІКП;

відповідність відкритої ІКП за видами бюджетів та платежів як для юридичних, так і для фізичних осіб відповідно до затвердженого переліку форм ІКП;

наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок);

наявність відкритої ІКП за платником, який знятий з обліку в органі ДФС;

наявність у платника, якого виключено з реєстру платників певного податку, відкритої ІКП без ознаки «платник відсутній в реєстрі»;

наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування»;

одночасна наявність показника переплати та невиділеного (незафіксованого) податкового боргу з грошового зобов`язання (заборгованості (без пені)) в ІКП;

від`ємне значення переплати та/або боргу (заборгованості) в ІКП.

Отже, з наведеного слідує, що відображення податковим органом в інтегрованих картках платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань спричиняють правові наслідки саме для платника податку, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків у розрізі розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та правильного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Тому, несвоєчасне відображення відповідачем в інтегрованій картці позивача відомостей про сплату ЄСВ не може слугувати підставою для нарахування останньому пені зі сплати ЄСВ, а відтак, спірне рішення підлягає скасуванню в частині нарахування пені, нарахування якої відбулось у зв`язку зі сплатою сум ЄСВ на неправильний бюджетний рахунок.

Як слідує з матеріалів справи, станом на день розгляду справи у суді за позивачем, згідно інтегрованої картки платника обліковується борг з ЄСВ у сумі 3408,68 грн. та несплаченої пені у сумі 23319,57 грн. (а.с.163).

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи та для встановлення правильності розрахунку пені у сумі 23319,57 грн., ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року було витребувано від відповідача розрахунок пені згідно оскаржуваного рішення із зазначенням підстав, сум недоїмки, на які здійснювалось нарахування пені та періоду її нарахування.

Відповідачем на виконання вимог ухвали розрахунок пені на суму 23319,57 грн. з детальним описом сум задекларованих та несвоєчасно сплачених ЄСВ та періоду (днів), на які здійснювалося нарахування пені, надано не було, що позбавляє суд можливості встановити як правильність розрахунку вказаної пені, так і відокремити суму пені, нараховану саме у зв`язку зі сплатою сум ЄСВ на неправильний бюджетний рахунок.

У той же час, матеріали справи свідчать про те, що контролюючий орган несвоєчасно зарахував в інтегрованій картці платника з ЄСВ грошові кошти у розмірі 21833,95 грн., які були сплачені 01.07.2016 позивачем на підставі банківських квитанцій від 01.07.2016 №ПН 1022 на суму 7883,75 грн., від 01.07.2016 №ПН1025 на суму 1800 грн., від 01.07.2016 №ПН1015 на суму 3150 грн., від 06.08.2017 №0.0.780696506.1 на суму 9000 грн., що в свою чергу, зумовило безпідставне виникнення недоїмки та нарахування пені.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про те, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки грошові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я органу доходів та зборів в казначействі. До того ж, згодом позивач вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 у справі №816/591/16, від 14.02.2018 у справі №816/1254/17, 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 14 листопада 2018 року по справі №805/3665/16-а, від 07 лютого 2019 року по справі №820/3561/16, 24 жовтня 2018 року у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16).

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, приходить до висновку, що рішення Головного управління ДФС у Київській області від 12.03.2019 №/660 в частині нарахування пені на суму 23319,57 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд зазначає, що наслідком встановлення судом відповідності чи невідповідності рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта законним або протиправним, при умові, якщо є можливість ідентифікувати, виокремити та назвати таку невідповідність чи відповідність.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, беручи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Оскільки в даному випадку відповідачем не подано розрахунок нарахованої позивачу пені на суму 23319,57 грн. , суд позбавлений можливості робити за відповідача такі розрахунки сум пені, підміняючи таким чином контролюючий орган, відтак спірне рішення слід скасувати повністю.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України в постанові від 05.12.2006 року у справі № 21-527во06.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження висновків щодо несплати позивачем ЄСВ, що зумовило нарахування пені в сумі 23319,57 грн.

У зв`язку з цим, суд вважає, що спірне рішення було прийняте протиправно та необґрунтовано, та є таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. згідно квитанції від 14.06.2019 №4775 (а.с.2).

Враховуючи задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №/660 від 12.03.2019 в частині нарахування пені на суму 23 319,57 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ідентифікаційний код: 43141377, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 21.02.2020.

Суддя Кушнова А.О.