Справа № 200/11920/19-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/11920/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Аканова О.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк Камбіо (місцезнаходження: 01001, м. Київ, Заньковецької/Станіславського, буд. 3/1, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (місцезнаходження: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул.130-ї Таганрозької дивізії буд. 114, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 128759-47 від 27.06.2019 року; визнання протиправним та скасування Рішення про опис майна у податкову заставу №501/05-99-47-20 від 27.06.2019 року,-

встановив:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищезазначеним адміністративним позовом.

На обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що податковою вимогою ГУ ДФС у Донецькій області повідомлено позивача, що станом на 26 червня 2019 року сума податкового боргу становить 2 783,39 грн., рішенням «Про опис майна в податкову заставу» Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області повідомлено про те, що вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків. ПАТ «Банк Камбіо» повідомлено, що з 29 травня 2019 року на будь-яке майно, що належить банку знаходиться у податковій заставі, на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, вимагається термінова сплата податкового боргу. На підставі постанови правління Національного банку України №782 від 04.12.2014 виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 від 04.12.2014 про початок з 05.12.2014 процедури виведення скаржника з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком до 04.03.2015 року. Відповідно до постанови правління Національного банку України №144 від 27.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46 від 02.03.2015 прийнято рішення про початок з 02.03.2015 процедури ліквідації боржника. В подальшому рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо». Вважає, що 05.12.2014 скаржник не є суб`єктом оподаткування в розумінні Податкового кодексу України, що унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій та опису майна у податкову заставу з боку фіскального органу. Вимоги за зобов`язанням банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтись тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того зазначили, що відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про систему оподаткування вкладів фізичних осіб» під час здійсненню ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань, крім витрат безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Позивач вважає вимогу ГУ ДФС у Донецькій області та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, оскільки вони прийняті із порушенням норм чинного законодавства.

Представник позивача у судове засідання не з"явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача підтримав позовні вимоги на підставі наявного в позові відзиву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні адміністративного позову відмовити. Зазначив, що податковою вимогою від 27.06.2019 №128759-47 ПАТ «Банк Камбіо» зобов`язано сплатити податковий борг в сумі 2783,39 грн. Борг позивачем погашено не було, у зв`язку з чим, відповідно до ст.89 Податкового кодексу України прийнято рішення №501/05-99-47-20 від 27.06.2019 про проведення опису майна. З посиланням на ст.60, 89 Податкового кодексу України зазначив, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 ст.89 ПКУ. Вказали, що на адресу відповідача, документи, які б засвідчували закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України на адресу інспекції не надходили.

Розглянувши матеріали адміністративної справи та наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, суд встановив наступне.

27 червня 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області винесено податкову вимогу про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» станом на 26 червня 2019 року податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, сума податкового боргу складає 2783,39 грн.

Листом Головного управління ДФС у Донецькій області позивачу повідомлено, що станом на 24.07.2019 року ПАТ «Банк Камбіо» має податковий борг в сумі 2783,39 грн. Запропоновано у триденний термін з дня отримання листа надати до Головного управління ДФС у Донецькій області перелік ліквідованого майна, а також завірені копії правовстановлюючих, облікових та технічних документів на таке майно.

Рішенням №501/05-99-47-20 від 27.06.2019 про опис майна у податкову заставу начальника Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управління) платника податків - Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо».

Зазначені податкова вимога і рішення про опис майна у податкову заставу отримано позивачем.

Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» подано скаргу, яка зареєстрована в Державній фіскальній службі Україні 13.03.2019року, в якій останні просить скасувати податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу.

Рішенням Державної фіскальної служби від 23.08.2019 №40958/6/99-99-17-05-15 про результати розгляду скарги уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» залишено без задоволення.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 №140 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 №782 вирішено розпочати з 05 грудня 2014 процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 №46 розпочато процедуру ліквідації з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 02 березня 2015 року.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 №212, 01.02.2018 від №304, 29.03.2018 №900, 14.02.2019 №350 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» остаточно до 01.03.2020 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.07.2019 №1863 з 26.07.2019 призначено уповноважену особу ОСОБА_1 .

Законом України "Про банки і банківську діяльність" передбачені вимоги, відповідно до яких, Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Приписами частини 1 статті 34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною 5 статті 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 вказаної вище статті Закону, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

За таких підстав, протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

З моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів фінансові санкції у вигляді пені та штрафів, які передбачені Податковим кодексом України за невиконання чи неналежне виконання банком зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) нараховуються на суми заборгованостей, які обліковуються на дату закінчення дії мораторію.

Судом встановлено, і не заперечується сторонами по справі, що спірну податкову вимогу було винесено відповідачем - 27 червня 2019 року, тобто в період здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо".

Згідно положень підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (надалі Кодекс), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків в установлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п.59.3 ст.59 ПК України).

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов`язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання у встановлений строк, контролюючий орган відразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, у спірній податковій вимозі сума боргу зі сплати податку на нерухоме майно узгоджена, але не сплачена у встановлені законодавством терміни. При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних санкцій.

Суд зазначає, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, адже відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому згідно п.95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Отже, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу спірної податкової вимоги.

Крім того, за змістом ст.88 ПК України майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

Відтак, викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку, адже за змістом ст.88 ПК України податкова застава виникає автоматично у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, і не потребує письмового оформлення.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що податковим органом обґрунтовано прийнята вимога № 128759-47 від 27 червня 2019 року.

За правилами пункту 8 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI.

Статтею 36 цього Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Утім, скерування на адресу банку податкової вимоги не свідчить про провадження органом доходів і зборів заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу. Такі дії відповідача лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об`єктивно передують процесу погашення податкових зобов`язань або стягненню податкового боргу.

Сама собою обставина прийняття податкової вимоги не порушує приписів пункту 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI, оскільки в даному випадку контролюючим органом не здійснювалось примусове стягнення коштів або майна банку.

Посилання позивача на частину третю статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI як на підставу для задоволення позову, суд не може визнати обґрунтованим, адже вказаною нормою встановлена заборона на нарахування похідних від основного зобов`язання додаткових зобов`язань, якими за своєю правовою природою є неустойка (штраф, пеня). Проте, у справі, що розглядається, оскаржувана вимога скерована на адресу Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» у зв`язку з несплатою саме основних зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №809/4331/15 (К/9901/19447/18).

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив :

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Аканов