Справа № 818/6203/13-а
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2020 р. Справа № 818/6203/13-a
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Терехової О.Ю.,
представника позивача - Мирославського Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/6203/13-a
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг"
до Головного управління ДПС у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
19.11.2019 справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду, автоматизованою системою документообігу справу розподілено судді Кравченку Є.Д.
Ухвалою суду від 21.11.2019 справу № 818/6203/13-а у вищевказаній частині позовних вимог прийнято до провадження, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 27.12.2019 відповідача Державну податкову інспекцію у м. Сумах замінено його правонаступником Головним управлінням ДПС у Сумській області.
Ухвалою суду від 11.02.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є пов`язаними між собою, оскільки прийняті внаслідок виявлення порушень норм податкового законодавства, які вплинули як на податок на прибуток так і на від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток.
Позивач зазначає, що відповідач безпідставно зменшив витрат на суму 166253 грн., які, як зазначає відповідач, є нарахована амортизація, однак позивач зазначає, що ним до складу собівартості було включено суму нарахованої амортизації за 9 місяців 2012 року тільки в розмірі 6465 грн., а тому доводи відповідача є не обґрунтованими.
Щодо зменшення витрат на суму 359461 грн., яку позивач сплатив на виконання укладеного договору поруки та кредитного договору ОСОБА_1 , який будучи поручителем по кредитному договору між позивачем та кредитором в період коли у позивача були відсутні кошти сплачував кредит та відсотки по кредиту замість позивача, а тому відповідач безпідставно вказує, що дані витрати не пов`язані з господарською діяльністю, а тому не можуть відноситись до витрат.
Щодо зменшення витрат на суму 180331 грн., то дане порушення, на думку відповідача, виникло у зв`язку з тим, що у липні 2012р. ТОВ «Група Айсберг» здійснено тимчасове виведення з виробничого процесу та проведено консервацією основних засобів, які знаходяться на земельних ділянках, які перебувають у позивача в оренді та за які останній сплачує орендну плату. Відповідач вважав, що оренда земель під об`єктами позивача які перебувають в консервації не є платою яка пов`язана з господарською діяльністю.
Позивач не погоджується з таким твердженням, оскільки Податковий кодекс України не пов`язує віднесення до складу витрат орендну плату за землю у співвідношенні використання земельної ділянки.
Щодо збільшення відповідачем доходів позивача на загальну суму 1 130 603 грн. відповідач в акті перевірки зазначає, що позивачем не включено до складу доходу різниці між фактичною собівартістю виготовлених балончиків з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліаміду, та вартістю реалізації їх на експорт, однак позивач зазначає, що діючим податковим законодавством взагалі не передбачено збільшення доходу на різницю суми між фактичною собівартістю та доходом від реалізації.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову в повному обсязі, свою позицію виклав в запереченні в якому зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнятті відповідачем в межах наданих повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вище викладених підстав.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням відповідального за супроводження даної справи працівника у відпустці, проте суд відмовляє у його задоволенні, оскільки не визнає причини неявки представника відповідача поважними.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що в період з 20 травня 2013 року по 14 червня 2013 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Група Айсберг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року.
На підставі вказаного акту, ДПІ у м. Сумах прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення, а саме:
Відповідно до акту перевірки, підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є порушення норм податкового законодавства, які одночасно впливають на кожне з вказаних податкових повідомлень-рішень.
Відповідач зазначає, що позивачем в податковому обліку до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) віднесено в І-ІІІ кв. 2012р. нарахована амортизація в сумі - 166253,0 грн., на основні засоби по столярному виробництву (будівлі та споруди, машини та обладнання, інструмент та інші прилади), які не використовуються в господарській діяльності підприємства.
Перевіркою встановлено, що комісією, згідно наказів директора ТОВ «Група Айсберг» №21, 22 від 24.07.2012 року складено акти від 25.07.2012 року про тимчасовий вивід приміщень, основних засобів із виробничого процесу та їх консервацію терміном на 2 роки.
В той же час, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2012 р. по 25.07.2012 р. підприємство не здійснювало виробництво столярних виробів. Реалізація здійснювалась тільки брусу із залишків, які обліковуються на складі як готова продукція на бухгалтерському рахунку 26 «Готова продукція» станом на 01.01.2012р.
Виходячи з вищевикладеного відповідач зробив висновок, що включення до складу собівартості амортизаційних відрахувань за період з 01.01.2012р. по 25.07.2012р. не пов`язане з господарською діяльністю підприємства.
Однак, суд не погоджується з позицією відповідача у зв`язку з нижчевикладеним.
Як встановлено з матеріалів справи, ТОВ «Група Айсберг», у відповідності до ст. 138 Податкового Кодексу України, до складу собівартості було включено суму нарахованої амортизації за 9 місяців 2012 року в розмірі 6 465 грн. Загальна ж сума нарахованої амортизації позивачем за 9 місяців 2012 року становить 236 127 грн. (даний факт підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 23).
ТОВ «Група Айсберг», у відповідності до норм Податкового Кодексу України, до складу вартості включено тільки частково суму нарахованої амортизації лише в розмірі 6 465 грн.
Як зазначає позивач, вказане пояснюється тим, що у липні 2012 р. ТОВ «Група Айсберг» здійснено тимчасове виведення з виробничого процесу та консервацією основних засобів.
Відповідачем зменшено витрати позивача за 9 місяців 2012 року на суму 166 253 грн. (вважаючи, що дана сума є сумою амортизації включеною до витрат підприємства), хоча дана сума взагалі не включалась до витрат позивача по статті «собівартість» р. 05.1 Декларації про прибуток підприємства.
З урахуванням викладеного, вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.
Так, перевіркою встановлено, що підприємство здійснює виробництво та реалізацію балончиків з алюмінію та поліаміду з газом для зарядження запальничок на території України та за її межами. Відповідно до висновків акту встановлено, що реалізація продукції власного виробництва (балончиків з алюмінію та поліаміду з газом для зарядження запальничок) на експорт здійснюється за цінами нижче собівартості.
Також перевіркою встановлено, що ТОВ Група Айсберг за результатами фінансово-господарської діяльності в податковому обліку за 2011 р. отримало збиток у сумі 1 770 193,0 грн., за 2012р. - збиток у сумі 297 269,0 грн. За даними бухгалтерського обліку за результати фінансово-господарської діяльності згідно даних звіту про фінансові результати (Форма№2) за 2011р. підприємство отримало збиток у сумі 909,0 тис.грн., за 2012р. збиток у сумі 963,0 тис.грн.
Таким чином, як вважає відповідач, рентабельність складає - 0% .
Суд, задовольняючи адміністративний позов в даній частині, свою позицію обґрунтовує наступним.
Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України, витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань.
Відповідно до пп.14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг - витрати, що прямо пов`язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.
Згідно пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;
Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України зазначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Відповідно до п.138.1, п.138.8 ст. 138 Податкового Кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності та інших витрат.
Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до п.138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України визначено що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством та витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп.138.10.3 п. 138.10. ст.138 Податкового Кодексу України, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов`язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари;в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов`язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;
Як встановлено судом, ТОВ «Група Айсберг» за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012 року включено акти по транспортуванню продукції на експорт в розмірі 85 000 грн. Факт понесення витрат на транспортні послуги та надання безпосередньо транспортних послуг ТОВ «СУСКБ Транс» підтверджується договором, актами здачі-прийому виконаних робіт, а також СМР, послуги оплачені в повному обсязі. Відповідач в акті перевірки не заперечує проти факту отримання транспортних послуг, не визнає дані послуги «нікчемними», а тому суд вважає, що за вищевказаних умов позивач має право відносити до своїх витрат вищевказану суму сплачених коштів.
Щодо іншого порушення, відповідач зменшуючи витрат на суму 359461,00 грн. свою позицію обґрунтовував тим, що в ході перевірки відповідачем було встановлено порушення пп.14.1.36, п 14.1. пп. 14.1.27, пп.14.1.231 п. 14.1ст. 14, п.п. 138.10.5 п.138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України, а саме в податковому обліку до декларації з податку на прибуток в ряд 06.3 «Фінансові витрати» було включено проценти по кредитам за перевіряємий період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. на загальну суму 359461,00 грн., які не пов`язані з господарською діяльністю підприємства в зв`язку з не досягненням ділової мети отримання прибутку.
Відповідачем встановлено, що підприємство за результатами фінансово-господарської діяльності за 2011р. отримало збиток у сумі 1770193.0грн., за 2012р. - збиток у сумі - 297269,0грн.
Перевіркою встановлено, що реалізація продукції власного виробництва (балончиків з алюмінію та поліаміду з газом для зарядження запальничок) на експорт здійснюється за цінами нижче собівартості.
ТОВ «Група Айсберг» укладено кредитні договори:
Генеральна кредитна угода № 012/06-11/2335 від 11.12.2006 року.
Банк-Кредитор - BAT «Райффайзен банк Аваль» (м. Суми, код 21125295), в особі директора Сумської обласної дирекції Міцури О.О., Позичальник - TOB «Група Айсберг», в особі директора Панченко О.М., уклали даний договір про наступне:
Предмет договору: Кредитор, на підставі цієї угоди, зобов`язується надавати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, і які є її невід`ємними частинами.
Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми 578800 дол. США.
Термін користування кредитними коштами за даною Угодою встановлюється до 11.12.2016 року, якщо інше не передбачено кредитними договорами, укладеними в рамках даної Угоди.
Відсоткова ставка за кредитами 12 % річних в дол. США.
Кредитний договір № 012/06-11/2355/1 від 11.12.2006 року.
Банк-Кредитор - ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (м. Суми, код 21125295), в особі директора Сумської обласної дирекції Міцури О.О., Позичальник - ТОВ «Група Айсберг», в особі директора Панченко О.М., уклали даний договір про наступне:
Предмет договору: Кредитор, на положеннях та умовах цього договору, відкриває Позичальнику не відновлювану кредитну лінію ( в рамках генеральної кредитної угоди № 012/06-1/2335 від 11.12.2006 року) у сумі 300000 дол. США, строком до 11.12.2016 року із сплатою 12 % річних.
Кредитні кошти призначені для придбання обладнання.
Додаткова угода № 1 від 14.05.2007 року про зміну ліміту кредитування до кредитного договору № 012/06-11/2335/1 від 11.12.2006 року: Кредитор, на положеннях та умовах цього договору, відкриває Позичальнику не відновлювану кредитну лінію (в рамках генеральної кредитної угоди № 012/06-1/2335 від 11.12.2006 року) у сумі 566291 дол. США, строком до 11.12.2016 року із сплатою 12 % річних.
Додаткова угода № 1 від 01.06.2007 року про зміну відсоткової ставки до генеральної кредитної угоди № 012/06-11/2335 від 11.12.2006 року: Відсоткова ставка за кредитами 11 % річних в дол. США.
Додаткова угода № 2 від 01.06.2007 року про зміну відсоткової ставки до кредитного договору № 012/06-11/2335/1 від 11.12.2006 року: Кредитор, на положеннях та умовах цього договору, відкриває Позичальнику не відновлювану кредитну лінію (в рамках генеральної кредитної угоди № 012/06-1/2335 від 11.12.2006 року) у сумі 566291 дол. США, строком до 11.12.2016 року із сплатою 11 % річних.
Перевіркою встановлено, що поручителем по кредитному договору № 012/06-11/2335/1 від 11.12.2006 року є фізична особа - ОСОБА_1
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»-(кредитор) в особі Першого заступника директора з питань роздрібного бізнесу Сумської обласної дирекції Шрамко Т.І. та Панченко О.М. (Поручитель) заключили договір поруки №12/06-15/134 (з фізичною особою) від 28.09.2009р. В п. 1.1 договору зазначено, що сторони визначають, що це зобов`язання підписано сторонами в відповідності до чинного законодавства України, та відповідає положенням ст.ст. 553-559 Цивільного кодексу України. В п.1.2 договору поруки зазначено, що сторони договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитором відповідати по борговим зобов`язанням Боржника -ТОВ «Група Айсберг», які виникають з умов Кредитного договору № 012/06-11/2335/ від 11.12.2006, а також додаткових умов до нього, що укладені та можуть бути укладені на протязі дії кредитного договору № 012/06-11/2335/ від 11.12.2006р.
В п. 2.1 договору поруки зазначено, що сторони визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по угоді, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором в обсязі та на умовах, передбачених в п.1.2 цього договору.
Перевіркою встановлено, що у ТОВ «Група Айсберг» були відсутні кошти по зобов`язанням перед Кредитором (Банк), тому за період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами здійснював фізична особа - ОСОБА_1 (засновник та директор ТОВ «Група Айсберг»).
З вищевказаних мотивів відповідач виключив вищевказану суму з витрат позивача, однак суд не погоджується з позицією відповідача у зв`язку з наступним.
Як встановлено перевіркою і не заперечується позивачем, у позивача в період з 01.04.2011 по 31.12.2012 були відсутні кошти на виконання зобов`язань перед Кредитором, тому погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами здійснено Поручителем фізичною особою ОСОБА_1 . В подальшому, сплачені ОСОБА_1 грошові зобов`язання ТОВ «Група Айсберг» перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в тому числі відсотки в сумі 359461 грн. за кредитними договорами), компенсовані позивачем Поручителю шляхом перерахунку грошових коштів. Даний факт підтверджується копіями кредитних договорів, договору поруки, журналом ордером і відомістю по рахунку 951, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 951, копією платіжного доручення від 01.03.2013 №157.
Щодо використання кредитних коштів у власній господарській діяльності позивача суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ТОВ "Група Айсберг" в період 2007-2008 років здійснювало закупівлю технічного обладнання, яке було необхідне Товариству для здійснення його господарської діяльності. В зв`язку з даними обставинами ТОВ "Група Айсберг" по мірі необхідності для придбання обладнання використовувало кредитні кошти, що підтверджується інформацією по картці рахунку 602 за період з 01.01.2007 по 31.12.2008 та по картці рахунку 312 за 01.01.2007-31.07.2008 (а.с. 85-86, 231-233, т. 3).
Зокрема, кредитні кошти використовувалися для оплати обладнання придбаного позивачем за контрактом № 2006/2712 від 27/12/2006 укладеним між ТОВ «Група Айсберг» та «УСТУНКАРЛИ ДИШ ТИДЖАРЕТ ЛИМИТЕД ШИРКЕТИ» (а.с. 87-88, т. 3) та як передплата ПП «Агросвіт» за оброблюючий центр, що підтверджується копіями митних декларацій (а.с. 89-93, т. 3) та банківською випискою (а.с. 234, т. 3). Не використані кошти повертались банку в якості погашення кредиту.
В подальшому, придбане за кредитні кошти обладнання було використано позивачем у господарській діяльності, а саме за його допомогою здійснено виробництво столярних виробів, які були реалізовані контрагентам-покупцям.
Вказані обставини підтверджуються звітом про партії товарів з 01.01.2007 по 31.12.2012, контрактом від 31.05.2007 з додатком № 1 та № 2, контрактом від 13.04.2007 з додатками № 1, № 3, № 4, № 5, № 6, контрактом від 23.10.2006 з додатком № 1 та № 2, договором від 12.09.2008, договору від 03.07. 2007, договором від 26.06.2007, договором від 27.02.2006, договором від 27.12.2005, договором від 26.02.2010, договором від 15.08.2008 (а.с. 32-53, т. 4).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач використовував кредитні кошти у власній господарській діяльності у відповідності до мети кредиту: придбання обладнання.
У зв`язку з викладеним, доводи відповідача є необґрунтованими, оскільки вищевказані витрати позивачем були понесені на виконання кредитного договору та договору поруки та у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення у вказаній частині підлягають скасуванню.
Згідно договору оренди землі зазначено, що призначення землі - землі підприємств іншої промисловості.
Перевіркою встановлено, що згідно кадастрового плану та експлікації земель в межах плану (форма 6-зем) розподіл землі здійснюється наступним чином:
- договір з Сумською міською радою загальна площа 1,5067 га в т.ч. капітальні одноповерхові - 0,4055 га в т.ч. столярне виробництво - 0,3529 га, капітальні 3-х і більше поверхів - 0,0271 га., тимчасові - 0,1209 га, під проїздами і проходами -0,8236 га, під зеленими насадженнями - 0,1296 га,
- договір з Сумською міською радою загальна площа 2,4173 га в т.ч. капітальні одноповерхові-0,6465 га в т.ч. столярне виробництво - 0,2686 га, під проїздами і проходами -1,1126 га, під зеленими насадженнями - 0,6582 га.
Відповідачем встановлено, що в податковому обліку до складу інших витрат віднесено орендну плату в повному обсязі, тобто за період з 01.04.2011р. по 31.12.2011р. у сумі 265337,91 грн., та за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. у сумі 353783,92 грн. (по договору від 14.03.2007 р. та договору від 16.09.2010р.)
Також, відповідачем встановлено, що в господарській діяльності підприємства не використовуються землі під зеленими насадження в загальній площі 0,7878 га. (0,1296 га + 0,6582 га) згідно вищезазначених договорів оренди землі.
Крім того перевіркою встановлено, що позивачем проведено консервацію основних засобів (приміщення, будівлі, обладнання, станків, інструментів) згідно наказів директора Панченко О.М. ТОВ «Група Айсберг» № 21, 22 від 24.07.2012.
Комісією, створеною наказом директора ТОВ «Група Айсберг», було складено акти від 25.07.2012 про тимчасове виведення основних засобів (приміщень) та основних засобів (обладнання, станків, інструментів) із виробничого процесу і їх консервації терміном на 2 роки основних засобів.
З 25.07.2012 року виведено із експлуатації наступні виробничі приміщення: «Б» склад Воровського, 24 (460,9 кв.м), «В» Цех №1 Воровського,24 ( 1020,7кв.м), «Г» Цех №11 Воровського, 24 (2797,7 кв.м), «З» Приміщення сушки та охолодження Воровського, 24 (1380,5 м.кв. ), «Л» Приміщення цеху вул. Воровського, 24, ангари Воровського,24.
Перевіркою встановлено, що до 25.07.2012 підприємство не здійснювало виробництво столярних виробів. Реалізація здійснювалась тільки брусу із залишків, які обліковуються на складі як готова продукція на бухгалтерському рахунку 26 «Готова продукція» станом на 01.01.2012р.
Виходячи з вищевикладеного відповідач зробив висновок, що включення до складу інших витрат орендної плати за землю по вищевказаним земельним ділянкам не пов`язане з господарською діяльністю підприємства. В зв`язку з проведеною консервацією основних фондів з 25.07.2012 та відсутністю здійснення реалізації виробів столярного виробництва в 2012 ТОВ «Група «Айсберг» повинно сплачувати орендну плату за землю за рахунок прибутку підприємства.
Таким чином, на порушення п. 138.1, пп.138.10.4 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, перевіркою було зменшено інші витрати на загальну суму 180331,0 грн. за рахунок включення орендної плати за землю до складу інших витрат, що не пов`язані з господарською діяльністю підприємства.
Не погоджуючись із позицією податкового органу в цій частині, суд зазначає, що чинне законодавство не позбавляє платника податку права відносити суму коштів до витрат сплачених ним за оренду земельної ділянки на якій знаходяться його виробничі, складські та інші приміщення, які тимчасово ним не використовуються але знаходяться у його власності та обслуговуються ним. Що ж до зелених насаджень, то суд зазначає, що вказані земельні насадження є частиною одного майнового комплексу, що належить позивачу, земельна ділянка яка є в оренді у позивача на підставі двох договорів оренди землі відповідно до яких дані землі є землями підприємств іншої промисловості, окрім того п.п. «в» пп. 138.10.4, п. 138.10 ст. 138 Податкового Кодексу України передбачено віднесення до складу витрат, витрат, нарахованих платником податку сум податків та зборів, установлених цим Кодексом, і не передбачено, в залежності від будь-яких обставин, включення нарахованих податків та зборів не в повному обсязі.
Крім того, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено порушення п.п.14.1.36, пп..14.1.231, п.14.1 ст.14, п. 135.1, п.135.2, п.135.4, пп.135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового Кодексу України в зв`язку з реалізацією готової продукції нижче виробничої собівартості.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Група Айсберг» уклало договір поставки з нерезидентами: ТОВ "Бриз" м.Ростов-на-Дону, Росія; UАВ "NAUDENE", Литва; ІП ОСОБА_2 , м.Ростов-на-Дону, Росія; ІП ОСОБА_3 , м.Ростов-на-Дону, Росія на поставку продукції.
Відповідно до умов договору ТОВ «Група Айсберг» було реалізовано згідно ВМД балончики з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліаміду на загальну суму 9 433 063,77 грн.
Розрахунок реалізації продукції на експорт нижче собівартості наведено у додатку №11 до акту перевірки.
В бухгалтерському обліку проведено реалізацію на суму 9433063,77 грн.
Під час перевірки підприємством надано фактичні калькуляції на виготовлену продукцію - балончики з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліамідна, відповідно до наданої фактичної калькуляції собівартістю виготовлених балончиків з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліаміду дорівнює 10 563 667 грн.
Таким чином, як вважає відповідач, до складу доходу позивачем безпідставно не включено різницю між фактичною собівартістю виготовлених балончиків з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліаміду та вартістю реалізації на загальну суму 1 130 603 грн. (10 563 667 грн. - 9 433 064грн.)
Суд, задовольняючи позовні вимоги в даній частині, свою позицію обґрунтовує наступним.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно із ч. 3 ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.
За визначенням пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Тобто, критерієм віднесення операцій до господарської діяльності є її спрямованість на отримання доходу.
Відповідно до положень пп. 5-7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 "Дохід" поняття дохід включає, зокрема, виручку від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) без вирахування непрямих податків і зборів, повернення раніше проданих товарів, наданих знижок тощо.
Тобто, доходом є фактична сума грошових коштів, яка надійшла суб`єкту господарювання від реалізації товарів (робіт, послуг). При цьому, очевидно, така сума за певних економічних причин може бути меншою за собівартість реалізованої продукції.
Разом з цим, за змістом пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПКУ - прибуток визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду.
Відтак, критерієм віднесення операцій до господарських є наявність саме доходу від їх здійснення а не прибутку, що свідчить про безумовну хибність висновків відповідача наведених в акті перевірки та запереченнях на позов.
Крім того, власне сам Податковий кодекс України передбачає, що діяльність суб`єктів господарювання може бути збитковою. Так, за умовами п. 150.1 ст. 150 ПКУ - якщо результатом розрахунку об`єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від`ємне значення, то сума такого від`ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року.
Більш того, зазначена норма передбачає, що - розрахунок об`єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від`ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від`ємного значення. Це свідчить, що збиткова діяльність у суб`єктів господарювання за певних причин взагалі може бути стійкою, при цьому в ПК України жодним чином не ставиться питання про відсутність зв`язку такої збиткової діяльності з господарською діяльністю та можливістю донарахування податку на прибуток на таку збиткову діяльність.
Підприємство самостійно вирішує як вести свою господарську діяльність. При цьому, неотримання підприємством прибутку від окремої господарської операції жодним чином не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати прибуток від конкретної операції.
Реалізація позивачем товару за ціною нижче собівартості є його правом та здійснюється на власний ризик та з певною діловою метою. Правові наслідки реалізації товару на експорт за ціною нижчою, ніж собівартість, мають визначатися з урахуванням принципів ділової мети, що реалізується у податкових правовідносинах.
Наведені законодавчі норми права дають підстави вважати, що у зв`язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик.
Слід також зазначити, що власне збитковість господарської діяльності не є ознакою відсутності розумних цілей економічного характеру у господарської операції. Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість податковому органу оцінювати здійснені платником витрати з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин, у зв`язку з чим прибутковість або збитковість конкретних господарських операцій або діяльність платника в цілому за один податковий період не може слугувати підставою для висновку про відсутність ділової мети або спрямованості діяльності не на отримання прибутку, тобто для одержання необґрунтованої податкової вигоди. Дана позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року в справі №809/1385/13-а.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
При цьому не обов`язково, щоб економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект від господарської операції може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів об`єктивного перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Судом встановлено, що ТОВ "Група Айсберг" здійснювало реалізацію балончиків з газом для зарядження запальничок з алюмінію та з поліаміду, що підтверджується контрактами купівлі-продажу, деклараціями та інформацією щодо взаєморозрахунків з клієнтами (а.с. 135-222, т. 3).
В контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити, що на ціноутворення впливає ряд факторів, крім рівня витрат, пов`язаних з виробництвом товару (собівартість), зокрема рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця, якість товару та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що не зважаючи на той факт, що реалізована продукція (балончики з газом) була якісною, у неї був недолік, який і зумовив її реалізацію за низькою ціною та невеликими партіями, а саме: газ мав неприємний запах адже містив органічне з`єднання сірки.
Вказана обставина підтверджується листом контрагента позивача ТОВ "Бриз" від 16.02.2011 № 28 (а.с. 235, т. 3), а також дана обставина була досліджена ПП «Лабораторією Замовних досліджень» що підтверджується Протоколом випробувань № urn:nc_DC.PW:REP.vO.291013.1 від 29.10.2013 (а.с. 73-76, т. 3).
Зважаючи на той факт, що балончики з газом були призначені для зарядження запальничок наявність специфічного запаху зумовило відсутність попиту на дану продукцію.
Дані обставини спричинили встановлення низької ціни на продукцію, адже у разі відмови Товариства реалізовувати продукцію за встановленою ціною була наявна реальна загроза зупинення виробництва продукції, втрати постійних покупців та оборотних коштів.
Судом встановлено, що в подальшому ТОВ «Група Айсберг» для усунення даної проблеми придбало установку для видалення з`єднань сірки із зрідженого вуглеводневого газу, заводський номер 1337/001/2014, що підтверджується контрактом від 16.01.2014 № 1337/1, платіжним дорученням в іноземній валюті від 23.01.2014, митною декларацією № 805130000/201/003883, CMR № 048321, інвойсом від 04.04.2014 (а.с. 77-79, 80, 81, 82, 83 т. 3). Зазначена установка позитивно вплинула на реалізацію продукції та надала можливість ТОВ «Група Айсберг», на відміну від 2011-2012 років, отримувати дохід, про що свідчить аналіз рахунку 701 за 2014 рік, оборотно-сальдова відомість по рахунку 901 за 2014 рік (а.с. 84, т. 3).
Під час ведення господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик. Прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, адже вона може включати і окремі збиткові операції, які, хоча і були спрямовані на одержання прибутку, однак з об`єктивних причин призвели до негативних фінансово-економічних наслідків. Натомість, визначальною ознакою господарської діяльності є наявність мети з отримання прибутку, а збитковість операції може бути обумовлена комерційним ризиком.
Таким чином, вищенаведені обставини у сукупності свідчать про те, що реалізація позивачем товару за ціною нижче собівартості за період з 01.04.2011 по 31.12.2012 є економічно обґрунтованою та виключно винятковою мірою.
Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Порядок формування ціни на товари належить до компетенції суб`єкта господарювання, а тому за відсутності доказів навмисного продажу товару за ціною, нижчою від ціни придбання, без наявної ділової мети та з ціллю мінімізації сплати податків у податкового органу відсутні підстави для оцінки обґрунтованості цінової політики платника у процесі провадження ним господарської діяльності, як наслідок, відповідачем не доведено правомірність донарахування податку на прибуток в зазначених операціях.
Відповідно до положень п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті.
В той же час п. 135.4 ст.135 визначає, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов`язань, та включає:
135.4.1. дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
При цьому, жодна норма ПК України не передбачає зобов`язання нарахування податку на прибуток на суму збитку від господарської операції.
Враховуючи викладене, суд вважає, що збільшення суми доходів позивача з операцій експорту газових балончиків на суму 1 130 603,00 гривень і, як наслідок, донарахування податку на прибуток на зазначену суму є необґрунтованим, отже винесені податкові повідомлення-рішення в цій частині є незаконними та підлягають скасуванню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 02.03.2020.