Справа № 500/82/20
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/82/20

02 березня 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі судді Осташа А. В. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, викладене в листі №234788/03 від 09.10.2019 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 01.10.2019 пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат; виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що з 2015 року є пенсіонером органів прокуратури України та перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві, йому призначена органами Пенсійного фонду України пенсія за вислугою років, відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ. Зазначає, що 27.09.2019 звернувся до пенсійного органу з заявою та усіма відповідними документами про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% суми місячного заробітку, однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що станом на день звернення право для перерахунку відсутнє, оскільки відсутня відповідна постанова Кабінету Міністрів України щодо механізму проведення такого перерахунку.

Позивач вважає, що має право на призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону України "Про прокуратуру", а тому на його думку рішення про відмову у призначенні такої пенсії є протиправним та таким, що порушує права та свободи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Тернопільським окружним адміністративним судом отримано заяву 03.02.2020 позивача, подану в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України про зміну предмету та підстав раніше поданого адміністративного позову, в якій просить (аркуш справи 56-81):

- визнати право ОСОБА_1 на перерахунок пенсії за вислугою років, без обмеження її граничного розміру, яка була йому призначена за вислугою років, без обмеження її розміру, яка була йому призначена на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в первинній редакції згідно Рішення Конституційного Суду України №3-209/2018 у розмірі 90% від суми заробітної плати, без обмеження її граничного розміру;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, викладене в листі №234788/03 від 09.10.2019, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 01.10.2019 пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.10.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат; виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду";

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, прийняте за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 22.01.2020, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 01.02.2020 пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №05 судово-економічної експертизи судового експерта від 29.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою суду від 05.02.2020 продовжено процесуальний строк на подачу відзиву із врахуванням заяви про зміну предмету та підстав позову Головному управлінню Пенсійного фонду України у м.Києві до п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали та продовжено процесуальний строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідач 18.02.2020 надіслав на адресу суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог гр. ОСОБА_1 в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що його рішення є правомірними, тому немає підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Пунктом 2 ч. 1 ст.263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури, якому призначена пенсія з 28.04.2015 за вислугою років згідно із статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" на підставі розпорядження №66954 від 07.08.2015 Дніпровського районного в місті Києві управління Пенсійного фонду України, що видане на виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.06.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015.

Після призначення у 2015 році пенсії за вислугою років позивач продовжив працювати в органах прокуратури України та 30.08.2016, маючи статус пенсіонера за вислугою років та стаж вислуги років - понад 25 років, звільнився з органів прокуратури України за власним бажанням з посади першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури №3.

Позивач на даний час перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України у місті Києві, що відповідачем не заперечується.

ОСОБА_1 27.09.2019 звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України у місті Києві з письмовою заявою встановленого зразка про перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років з 01.10.2019 на підставі Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розміру 90% від суми місячного заробітку, без обмеження його граничним розміром, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи. До вказаної заяви Позивач додав документи, підтверджуючі право на відповідний перерахунок. Вказана заява була зареєстрована Відповідачем за №108299 від 27.09.2019 (аркуш справи 19).

Рішенням №234788/03 від 09.10.2019 Головного Управління Пенсійного фонду України у місті Києві позивачу відмовлено у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років, з зазначенням, зокрема, що відсутні законні підстави для перерахунку пенсії, а саме відсутня постанова Кабінету Міністрів України (аркуш справи 21).

Позивач 12.12.2019 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про роз`яснення судового рішення у справі №753/13980/16-а, за результатами розгляду якої судом 18.12.2019 винесено ухвалу, яка набрала законної сили 03.01.2020, якою заяву позивача у справі за його адміністративним позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено, роз`яснено судове рішення від 23.03.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, із зазначенням у ній, що "Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві, як правонаступнику Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, за результатами розгляду поданої 27.09.2019 у процедурі виконання судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2018 заяви №108299, необхідно здійснити з 01.10.2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат" (аркуш справи 83-89).

Позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України у місті Києві з письмовою заявою від 22.01.2020 встановленого зразка про перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років з 01.02.2020 на підставі Закону України "Про прокуратуру", виходячи з розміру 90% від суми місячного заробітку, без обмеження його граничним розміром. До вказаної заяви Позивач додав документи, підтверджуючі право на відповідний перерахунок. Вказана заява була зареєстрована Відповідачем (аркуш справи 91-104).

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України у місті Києві позивачу відмовлено у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років.

Оцінюючи правомірність рішень відповідача, суд виходить з наступного.

Позивачеві пенсія за вислугою років призначена на підставі положень статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, частина перша якої встановлювала, що "прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку".

Записами трудової книжки позивача, яка наявна в матеріалах справи, а також доданим до матеріалів справи рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.06.2015 року, яке набрало законної сили, підтверджується, що на дату призначення позивачеві пенсії - 28.04.2015, його стаж роботи на посадах прокурора становив 19 років 2 місяці 26 днів, а на момент звільнення позивача з органів прокуратури - 30.08.2016, стаж роботи на посадах прокурора склав 20 років 10 місяців 28 днів, що підтверджує наявне у позивача право на отримання пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячного заробітку (аркуш справи 30-36).

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам визначались частиною 12 статті 50-1 Закону, відповідно до якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (пункт 5 Прикінцевих положень) визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до окремих Законів України, у томі числі за Законом України "Про прокуратуру".

15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого попередній Закон України "Про прокуратуру" із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.

Статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2015 №1697-VII передбачене пенсійне забезпечення працівників прокуратури. Відповідно до частини другої цієї статті пенсія призначається в розмірі 60% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Ураховуючи наведене, внесені пізніше прийнятими Законами зміни до статті, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, зменшили раніше встановлений розмір пенсії у відсотках - до 60%.

Крім того, відповідно до абзацу 6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, №1697-VII (в редакції Законів України №911-VІІІ від 24.12.2015 року та №1774-VIII від 06.12.2016), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Положення про встановлення тимчасового обмеження на періоди з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року та з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року максимального розміру пенсії у розмірі 10740 грн. визначено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Однак, як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих положень Закону України №911-VІІІ від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року. Крім того, п. 1 Прикінцевих Положень Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII цей Закон набирає чинності з 1 січня 2017 року.

З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми, до якого позивач не входить, так як у даних правовідносинах має місце перерахунок раніше призначеної пенсії вже непрацюючому в органах прокуратури пенсіонеру, а не призначення пенсії вперше.

Ураховуючи те, що позивач вже є пенсіонером і пенсія йому була призначена на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", тому до розміру пенсії останнього не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII.

Аналогічна правова позиція сформована також Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та викладена у Постанові Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 360/1428/17 (адміністративне провадження №К/9901/17860/18), за результатами перегляду в касаційному порядку справи за позовом пенсіонера, який отримує пенсію за вислугу років, а саме - "дія положень Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо визначення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року (згідно із п. 2 Прикінцевих положень цього Закону)".

Крім того, 28.12.2019 Деснянським районним судом міста Києва у справі №753/13980/16-а винесено ухвалу, яка набрала законної сили, якою заяву ОСОБА_1 у справі за його адміністративним позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено, роз`яснено судове рішення від 23.03.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, з зазначенням наступного - "Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві, як правонаступнику Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, за результатами розгляду поданої 27.09.2019 у процедурі виконання судового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2018 заяви №108299, необхідно здійснити з 01.10.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019 року, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат".

У відповідності до п.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років без обмеження її максимальним розміром.

При вирішенні питання про застосування закону в часі (стаття 50-1 Закону №1789-ХІІ та стаття 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII), суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частин першої та третьої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі, в разі необхідності, регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Відповідно до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з вимогами пункту 4 рішення від 11 жовтня 2005 року у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Крім того у абзаці 14 пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі № 1-21/2005 також вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-pn/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004,від1грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого в рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, до яких віднесено і працівників органів прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Випадки обмеження та звуження змісту і обсягу прав і свобод людини неодноразово були предметом розгляду Конституційним Судом України. Так, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив: "Звуження змісту і обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена".

Наведені висновки Конституційного Суду України у повній мірі узгоджуються з положеннями пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", згідно з якими в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя (стаття 8 Конституції України).

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У відповідності до частини другої статті 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституції межах і відповідно до законів України.

Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Враховуючи наведене, у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Пенсійне забезпечення громадян України, у тому числі порядок призначення, виплати, перерахунку пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовими актами.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих раніше було визначено статтею 50-1 Закону №1789-XII.

Приписи статті 50-1 Закону №1789-XII, на підставі яких позивачеві призначено пенсію, передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Таким чином, законодавством, на підставі якого позивачеві призначена пенсія за вислугою років, було встановлено право осіб, яким органами Пенсійного Фонду України призначена пенсія згідно Закону України "Про прокуратуру", на її перерахунок.

Положеннями частин тринадцятої, двадцятої (визнана неконституційною з 13.12.2019 року) статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, що набрав чинності 15 липня 2015 року, які діяли на час первісного звернення позивача за перерахунком пенсії - 27.09.2019, було передбачено, що пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час спірних правовідносин зазначені умови і порядок перерахунку вже призначених пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Отже, чинним на момент звернення позивача до відповідача - 27.09.2019, законодавством передбачена можливість перерахунку раніше призначених пенсій, а відтак - встановлене право позивача, який отримує раніше призначену йому відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" пенсію за вислугу років, на її перерахунок за певних умов та в порядку, які на той час Урядом України визначені не були.

При цьому норми статті 50-1 Закону №1789-XII, які безпосередньо визначали умови перерахунку пенсії, були виключені із цього Закону, а питання визначення умов та порядку перерахунку таких пенсій віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України - з набранням чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII (набрав чинності 01 січня 2015 року).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 26 грудня 2014 року №76-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону, у тому числі щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

На момент виникнення спірних відносин - 09.10.2019, дата прийняття Відповідачем рішення про відмову позивачеві у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії з 01.10.2019, наведений обов`язок Кабінетом Міністрів України виконаний не був, умови і порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України визначено не було.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року у справі №826/15466/16 за позовом до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністра України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, яке залишено в силі після перегляду Верховним Судом на підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.08.2019, бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо невиконання пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 26 грудня 2014 року №76-VIII визнана протиправною, зобов`язано КМУ забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

З урахуванням обставин справи та висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №826/15466/16, суд приходить до висновку, що не визначення у відповідності з Законом Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку раніше призначених пенсій, не може бути підставою для відмови громадянину, якому пенсія вже призначена раніше, у перерахунку пенсії.

Такого самого висновку дійшов і Верховний Суд у прийнятому 15 лютого 2018 року Рішенні у зразковій справі №820/6514/17.

Враховуючи висновки, що викладені вище, у тому числі у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 вересня 2014 року, наведені вище обставини у даних спірних правовідносинах розцінюються судом як невиправдане втручання з боку Держави у право позивача.

Так, за наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що на час спірних правовідносин позивач мав та має право на перерахунок пенсії відповідно до умов та порядку, які повинні були бути визначені Кабінетом Міністрів України ще в січні 2015 року, однак не були визначені на момент його звернення за перерахунком пенсії - 27.09.2019, що і призвело до оспорювання рішення про відмову у такому перерахунку.

Відповідно до ч.4 ст.6 КАС України зазначено, що забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства яке регулює спірні відносини.

Ураховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відсутність нормотворчої ініціативи з боку Держави не може бути передумовою для порушення прав людини на отримання пенсії, а також, що не визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку раніше призначених пенсій, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації наявного у нього права на перерахунок раніше призначеної пенсії, так як маючи відповідне право на перерахунок пенсії та перебуваючи в стані невизначеності внаслідок тривалої бездіяльності компетентного державного органу, позивач не може реалізувати своє право, яке визначене законом та підтверджене судовими рішеннями у спорі з відповідачем від 23.03.2018 та від 18.12.2019 у справі №754/13025/17, які набрали законної сили.

За викладеного, з урахуванням положень п.4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнає, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії за вислугою років, без обмеження її граничного розміру, на підставі частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII в первинній редакції згідно Рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року, у розмірі 90% від суми заробітної плати, без обмеження її граничного розміру, як мав відповідне право раніше, з моменту призначення пенсії на підставі статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Відповідно до частини 20 (визнана неконституційною з 13.12.2019 року) статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, в редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 26 грудня 2014 року №76-VIII, яка набула чинності з 25 квітня 2015 року, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року у справі №826/8546/18 за позовом до Кабінету Міністрів України, третіх осіб на стороні Відповідача, які не заявляють самостійних вимог - Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 та залишено в силі після перегляду колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі постанови Верховного Суду від 24.04.2019, бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", визнана протиправною та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Зазначене судове рішення Кабінетом Міністрів України залишилось не виконаним, таким чином за бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка визнана рішенням суду від 07.11.2018 у справі №826/8546/18 протиправною, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначені, а тому в законодавстві України створена прогалина в правовому регулюванні окремих відносин пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури в частині забезпечення права відповідної категорії осіб на перерахунок раніше призначеної пенсії.

Частиною шостою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовуються для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Прогалина в правовому регулюванні відносин традиційно вважається одним із найпоширеніших видів юридичних дефектів. Відсутність необхідного юридичного правила розмикає систему права та законодавства, знижує її узгодженість і, як наслідок, ефективність правового регулювання.

Для подолання прогалин, зазвичай, використовують такі засоби, як аналогія закону й аналогія права. В основі аналогії закону й аналогії права лежить логічний прийом аналогії: ідеї права, що вже реалізовані в одному місці закону, за допомогою застосування правила рівності узагальнюються і таким чином поширюють сферу свого застосування і на інші випадки.

Правова позиція з порядку правового регулювання процедури перерахунку раніше призначеної пенсії працівникам органів прокуратури сформульована Інститутом держави і права імені В.М. Корецького Національної академії наук України у підготовлених ним Висновках науково-правової експертизи №126/249-е від 29.11.2019 та №126/250-е від 29.11.2019, в яких, зокрема, зазначено, що реалізація особою наявного у нього права на перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років має бути здійснена на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру", з застосуванням принципу аналогії закону, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393" від 13 лютого 2008 рок №45, за дотримання таких вимог, як звернення до управління пенсійного фонду з відповідною заявою встановленого зразка та подання документів, які підтверджують розмір заробітної плати за відповідною посадою.

Крім того, правова позиція з аналогічного питання сформульована і Національною академією правових наук у наданому Науково-правовому експертному висновку №б14/2019, який складений членами Науково-консультативної Ради Верховного Суду, в якому, зокрема, зазначено, що реалізація особою наявного у нього права на перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років має бути здійснена на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру", з застосуванням принципу аналогії закону, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393" від 13 лютого 2008 рок №45, за дотримання таких вимог, як звернення до управління пенсійного фонду з відповідною заявою встановленого зразка та подання документів, які підтверджують розмір заробітної плати за відповідною посадою.

Суд, враховуючи викладене, при вирішенні даного спору вважає за можливе застосувати Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за тієї підстави, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій, прирівнює службу у прокуратурі, як правоохоронному органі держави до служби у військових формуваннях та інших правоохоронних органах держави, які забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Так, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, встановлено, що з метою перерахунку призначеної пенсії до Управління пенсійного фонду подається заява встановленого зразка.

За приписами пунктів 2, 3 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45) на підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС повідомляють у п`ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що реалізація позивачем наявного у нього права на перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугою років має бути здійснена відповідачем на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру", з застосуванням принципу аналогії закону, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393" від 13 лютого 2008 рок №45, за дотримання таких вимог, як звернення до управління пенсійного фонду з відповідною заявою встановленого зразка та подання документів, які підтверджують розмір заробітної плати за відповідною посадою.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Вони по суті є органами державної виконавчої влади і суб`єктами владних повноважень, а тому відповідно до вимог статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, і Європейський суд з прав людини у справі "Мюллер проти Австрії" (ухвала щодо прийняття заяви №6849/72 від 16.12.1974) зазначив, що у зв`язку зі сплатою обов`язкових внесків до пенсійного фонду у застрахованої особи виникає право власності на пенсію. На зазначене рішення послався також і Верховний Суд у Рішенні від 15.02.2018 року у зразковій справі №820/6514/17 (п.36 Рішення).

Оскільки позивач, постійно працюючи в органах прокуратури України, сплачував передбачені чинним законодавством страхові внески до Пенсійного фонду, тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії можуть вважатися, з урахуванням рішень Європейського Суду з прав людини, втручанням у його право на мирне володіння майном - пенсією.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 дійшов висновку, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого Протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Таким чином, відмовляючи у перерахунку пенсії позивачеві за вислугою років, відповідач порушив соціальні права і свободи позивача, а саме гарантоване йому та наявне у нього право на перерахунок пенсії, в зв`язку з чим рішення відповідача №234788/03 від 09.10.2019 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років з 01.10.2019 визнається судом протиправним та скасовується.

Вирішуючи позовні вимоги щодо проведення перерахунку пенсії з 01.10.2019 року, суд виходить з того, що 25.09.2019 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", яким були внесені чисельні зміни до Закону України "Про прокуратуру", зокрема, до статті 81 Закону, у відповідності з якими були підвищені розміри посадових окладів працівників органів прокуратури України, цим же Законом була скасована надбавка за класний чин. Право на звернення за перерахунком пенсії у позивача виникло з 25.09.2019 - з дати набуття опублікування вказаного Закону, а право на перерахунок - з 01.10.2019 за тих підстав, що позивач має право на перерахунок пенсії за вислугою років, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорських працівників. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Тобто, враховуючи вищенаведені норми діючого законодавства, позивач набув право на перерахунок раніше призначеної йому пенсії, у зв`язку з набранням чинності з 25.09.2019 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", з 01.10.2019, так як перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, а обставини настали - 25.09.2019, відповідно, з урахуванням звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок 27.09.2019, перерахунок пенсії відповідачем має бути проведено саме з 01.10.2019, тобто так, як визначено Законом.

Вирішуючи позовні вимоги щодо проведення позивачеві перерахунку пенсії з 01.02.2020, суд зважає, що з 16.01.2020 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019 "Про умови оплати праці прокурорів", у відповідності з якою були підвищені розміри посадових окладів працівників органів прокуратури України. Право на перерахунок пенсії станом на дату набуття чинності вказаної Постанови, визначене рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019, у відповідності з яким частина 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, а саме:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців... ". Таким чином, право на звернення за перерахунком пенсії у позивача виникло з 16.01.2020 - з дати набуття опублікування вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, а право на перерахунок пенсії за вислугою років - з 01.02.2020 за тих підстав, що позивач має право на перерахунок пенсії за вислугою років, у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам. Тобто, враховуючи наведені норми діючого законодавства, позивач набув право на перерахунок раніше призначеної йому пенсії, у зв`язку з набранням чинності з 16.01.2020 Постановою Кабінету Міністрів України №1155 від 11.12.2019 "Про умови оплати праці прокурорів" з 01.02.2020 , так як перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, а обставини настали - 16.01.2020, відповідно, з урахуванням звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок від 22.01.2020, перерахунок пенсії відповідачем має бути проведено саме з 01.02.2020, тобто так, як визначено частиною 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, яка підлягає застосуванню в первинній редакції згідно рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми діючого на даний час законодавства, відповідачем має бути проведено перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років також з 01.02.2020.

Надаючи оцінку правовідносинам щодо визначення розміру заробітної плати позивача, з якої відповідачем має бути проведено перерахунок пенсії, суд виходить з наявних у матеріалах справи документів, які наявні у відповідача та які суд визнає письмовими доказами у справі, а саме: довідки позивача про заробітну плату для перерахунку пенсії від 27.09.2019 (аркуш справи 22), трудової книжки позивача, яка підтверджує трудовий стаж та вислугу років (аркуш справи 30-36), висновку №51 судово-економічної експертизи від 10.10.2019, (аркуш справи 23-25) довідки позивача про заробітну плату для перерахунку пенсії від 22.01.2020 (аркуш справи 94), висновку №05 судово-економічної експертизи від 29.01.2020 (аркуш справи 99-194).

При цьому, дослідивши наявні у справі висновки судово-економічних експертиз №51 від 10.10.2019 та №05 від 29.01.2020, суд визнає їх належними та допустимими доказами у даній справі, яким підтверджується розмір заробітної плати позивача станом на 25.09.2019 року та станом на 16.01.2020 для перерахунку пенсії.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про протиправність рішень відповідача про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугою років та зобов`язує відповідача здійснити з 01.10.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачеві без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, визначеної у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат, а також здійснити з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачеві без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №05 судово-економічної експертизи судового експерта від 29.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не спростував правомірності вимог позивача, а також тверджень останнього про протиправність його бездіяльності в питаннях, що стосуються обов`язку проведення перерахунку пенсії.

Зокрема, відмовляючи позивачеві у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років відповідач у своєму листі №234788/03 від 09.10.2019 на адресу позивача вказує, що йому відмовлено у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугою років з причин відсутності законних підстав, а саме відсутності постанови Кабінету Міністрів України.

Однак, згідно частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) та визнана неконституційною з 13.12.2019, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавили позивача права на перерахунок раніше призначеної пенсії, яке йому було гарантоване статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ при призначенні пенсії, зазначене право він мав і на момент виникнення спірних правовідносин - 09.10.2019 у відповідності до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", що підтвердив Конституційний Суд України у прийнятому 13.12.2019 року Рішенні №7-р(ІІ)/2019.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті рішень про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачеві не було дотримано вимог чинного пенсійного законодавства, у зв`язку з чим порушено його конституційні права.

Суд констатує, що на момент звернення позивача до відповідача чинною є стаття 86 Закону України "Про прокуратуру", яка передбачала та передбачає у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 наявність права у позивача на перерахунок раніше призначеної йому пенсії, а тому зміни до законодавства не позбавили позивача права на перерахунок пенсії.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було і вказана бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено ч.20 ст.86 Закону №1697-VII, судом - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року та постановою Верховного Суду від 24.04.2019 року, - визнана протиправною.

Суд враховує, що на сьогодні Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказаним Рішенням з 13.12.2019 Конституційним Судом України встановлено наступний порядок виконання цього Рішення, який діє:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Верховний Суд України у постанові від 01 липня 2014 року у справі №21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Згідно абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 46 Конституції України гарантовано право особи на соціальний захист, що включає і право на забезпечення громадян у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ та організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У своїх позовних вимог позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування Постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", однак, суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що вона є необґрунтованою.

Також, позивач просить визнати право ОСОБА_1 на перерахунок пенсії за вислугою років, без обмеження її граничного розміру, яка була йому призначена за вислугою років, без обмеження її розміру, яка була йому призначена на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в первинній редакції згідно Рішення Конституційного Суду України №3-209/2018 у розмірі 90% від суми заробітної плати, без обмеження її граничного розміру, проте, суд зазначає, що дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки не відповідає способам захисту визначеним у ст.5 КАС України.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, викладене в листі №234788/03 від 09.10.2019, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 01.10.2019 пенсії за вислугою років.

3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.10.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 , без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №51 судово-економічної експертизи судового експерта від 10.10.2019, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, прийняте за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 22.01.2020, про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку з 01.02.2020 пенсії за вислугою років.

5. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.02.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у висновку №05 судово-економічної експертизи судового експерта від 29.01.2020, без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

6. Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

7. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , ІНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві: 04053, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 березня 2020 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.