Справа № 200/1225/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Справа№200/1225/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) в якому просив суд:

- визнати дії відповідача про відмову призначити пенсію позивачу протиправними;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу з урахуванням стажу роботи з 02.12.1991 року по 30.04.1998 року у малому підприємстві «ІСАФ», у державному виробничому кооперативі «Центр» з 01.08.1989 року по 28.02.1991 року, у малому підприємстві «ІСАФ» з 01.03.1991 року по 30.11.1991 року, у кооперативі «Люкс» при ФБУ «Восход» з 06.04.1988 по 31.07.1989 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу протиправно, рішенням відповідача № 19 від 20 січня 2020 року відмовлено в призначенні пенсії.

Позивач зазначив, що при призначенні пенсії за віком йому не враховано до загального страхового стажу періоди роботи у малому підприємстві «ІСАФ» з 02.12.1991 року по 30.04.1998 рік, у зв`язку з тим, що у році наказу про звільнення з роботи у записах № 13-14 трудової книжки від 13.08.1981 року існує виправлення, тобто здвоєння (19984 рік), у державному виробничому кооперативі «Центр» з 01.08.1989 року по 28.02.1991 рік, у зв`язку з відсутністю наказів про прийом та звільнення з роботи та виправленням у місці звільнення у записах за № 9-10 трудової книжки від 13.08.1981 року; у малому підприємстві «ІсаФ» з 01.03.1991 року по 30.11.1991 рік, у зв`язку з виправленням у році наказу про прийом до роботи у запис за № 11 трудової книжки від 13.08.1981 року та тим, що нечітка печатка не проглядається.

Відповідач надав письмовий відзив, проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначив, що розглянувши надані позивачем документи, було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відповідач зазначив, що при призначенні пенсії за віком не враховано до загального страхового стажу період роботи у малому підприємстві «ІСАФ» з 02.12.1991 р. по 30.04.1998 р. у зв`язку з тим, що у році наказу про звільнення з роботи у записах за № 13-14 трудовій книжці від 13.08.1981 р. існує виправлення, тобто здвоєння (1984 р.).

Не враховано до загального стажу період роботи у малому підприємстві «Ісаф» з 01.03.1991 р. по 30.11.1991 р. у зв`язку з виправленням у році наказу про прийом до роботи у запису за № 11 трудової книжки від 13.08.1981 р. печатка не проглядається.

Не враховано до загального страхового стажу період роботи у кооперативі «Люкс» при ФБУ «Восход» з 06.04.1988 р. по 31.07.1989 р. у зв`язку з тим, що у записах за № 7-8 трудової книжки від 13.08.1981 . запис зроблений не вірно - відсутні накази про прийом та звільнення з роботи, але зазначено заяву.

Крім того зазначив, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 за даними документами складає 25 років 8 місяців 15 днів, що не відповідає вимогам ч.І ст. 26 Закону № 1058.

Відповідач вказав, що право на пенсію за віком, відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заявник здобуде після досягнення 63 років.

Відповідач вважає, що він діяв у спосіб та у межах передбачених Конституцією та Законами України, та що ним не було порушено права позивача

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1225/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 9-11).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 14.12.2014 року № 1411-15237 (а.с. 20), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 і перемістився та зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 .

15 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою №546/160120 про призначення пенсії за віком відповідно до ч. І ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (а.с.39).

До заяви про призначення пенсії позивачем були надані наступні документи:

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- заява про призначення /перерахунок пенсії;

- паспорт/посвідка;

- трудова книжка або документ про стаж;

- диплом (свідоцтво, атестат) про навчання;

- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

- інший документ (а.с. 40).

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 19 від 20 січня 2020 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на відсутність необхідного страхового стажу роботи.

Зі спірного рішення видно, що відповідач відмовив у зарахуванні до загального страхового стажу роботи позивача періодів роботи з 02.12.1991 року по 30.04.1998 рік у малому підприємстві «ІСАФ», у зв`язку з тим, що у році наказу про звільнення з роботи у записах за № 13-14 трудової книжки від 13.08.1981 року існує виправлення, тобто здвоєння (19984 рік); з 01.08.1989 року по 28.02.1991 рік у державному виробничому кооперативі «Центр», у зв`язку з відсутністю наказів про прийом та звільнення з роботи та виправленням у місяці звільнення у записах за № 9-10 трудової книжки від 13.08.1981 року; з 01.03.1991 року по 30.11.1991 рік у малому підприємстві «ІСаФ», у зв`язку з виправленням у році наказу про прийом до роботи у записі за № 11 трудової книжки від 13.08.1981 року так як нечітка печатка не проглядається; з 06.04.1988 року по 31.07.1989 року по 31.07.1989 рік у кооперативі «Люкс», у зв`язку з тим, що у записах за № 7-8 трудової книжки від 13.08.1981 року запис зроблено невірно-відсутні накази про прийом та звільнення з роботи, але зазначено заяву.

Загальний страховий стаж ОСОБА_1 за наданими документами складає 25 років 8 місяців 15 днів, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058.

За таких обставин було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої ст. 26 розділу ІІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу (а.с. 13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ч. 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п. 7 параграф б цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 , у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наведених норм позивачем, разом із заявою про призначення пенсії, надані необхідні документи на підтвердження трудового стажу.

Згідно зі ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як видно з трудової книжки позивача НОМЕР_3 (а.с.14-19), ОСОБА_1 :

- з 06.04.1988 року прийнятий у Кооператив «Люкс» при ФБИ «Восход» в м. Макіївка на посаду заступника голови кооперативу (Запис № 7);

- з 31.07.1989 року звільнений за власним бажанням (Запис № 8);

- з 01.08.1989 року прийнятий у державний виробничий кооператив «Центр» заступником по комерційним питанням (Запис № 9);

- з 28.02.1991 року звільнений за власним бажанням за ст. 36 КЗпП СРСР (Запис № 10);

- з 01.03.1991 року прийнятий у мале підприємство «ІсаФ» на посаду комерційного директора (Запис № 11);

- з 30.11.1991 року звільнений за переводом у фірму «ІСаФ Маркет» за ст. 36 п. 5 КЗпП СРСР (Запис № 12);

- з 02.12.1991 року прийнятий комерційним директором (Запис № 13);

- з 30.04.1998 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (Запис № 14) (а.с.14-18).

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року ), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року N 412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року N 412, не застосовується.

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Як видно з матеріалів справи, відповідач не зарахував стаж роботи позивача з 02.12.1991 року по 30.04.1998 рік у малому підприємстві «ІСАФ», у зв`язку з тим, що у році наказу про звільнення з роботи у записах за № 13-14 трудової книжки від 13.08.1981 року існує виправлення, тобто здвоєння (19984 рік); з 01.08.1989 року по 28.02.1991 рік у державному виробничому кооперативі «Центр», у зв`язку з відсутністю наказів про прийом та звільнення з роботи та виправленням у місяці звільнення у записах за № 9-10 трудової книжки від 13.08.1981 року; з 01.03.1991 року по 30.11.1991 рік у малому підприємстві «ІСаФ», у зв`язку з виправленням у році наказу про прийом до роботи у запису за № 11 трудової книжки від 13.08.1981 року так як нечітка печатка не проглядається; з 06.04.1988 року по 31.07.1989 року по 31.07.1989 рік у кооперативі «Люкс», у зв`язку з тим, що у записах за № 7-8 трудової книжки від 13.08.1981 року запис зроблено невірно-відсутні накази про прийом та звільнення з роботи, але зазначено заяву.

Суд критично оцінює такі підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назви підприємств та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Більше того, органи Пенсійного фонду наділені правом звернення до підприємств із відповідними запитами щодо підтвердження певних відомостей щодо особи, яка звертається за призначенням пенсії, проте, доказів використання такого права відповідачем суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, суд приходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 02.12.1991 року по 30.04.1998 року; з 01.08.1989 року по 28.02.1991 року; з 01.03.1991 року по 30.11.1991 року; з 06.04.1988 по 31.07.1989 року, оскільки трудова книжка позивача містить необхідні записи про період роботи.

Суд зазначає, що позивач не має нести відповідальність та не може бути фактично позбавлений пенсійного забезпечення, оскільки чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії № 19 від 20 січня 2020 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії відповідача про відмову призначити пенсію позивачу протиправними, суд зазначає наступне.

Дії відповідача самі по собі прав позивача не порушували, оскільки знайшли своє вираження у відповідному рішенні про відмову в призначенні пенсії, скасування якого буде належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення відповідача № 19 від 20 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії позивачу та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача № 546 від 15 січня 2020 року в частині призначення пенсії за віком та зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи з 02.12.1991 року по 30.04.1998 року; з 01.08.1989 року по 28.02.1991 року; з 01.03.1991 року по 30.11.1991 року; з 06.04.1988 року по 31.07.1989 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Про судовий збір, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 19 від 20 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 546 від 15 січня 2020 року в частині призначення пенсії за віком та зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до його загального страхового стажу періоди роботи з 02.12.1991 року по 30.04.1998 року; з 01.08.1989 року по 28.02.1991 року; з 01.03.1991 року по 30.11.1991 року; з 06.04.1988 року по 31.07.1989 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: вул. Зелінського, буд. 27 а, м. Маріуполь, Донецька область, 87548) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Повне рішення складено 03 березня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч