Справа № 420/4937/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. м. Одеса Справа № 420/4937/19
Категорія:112010200

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Балтського об`єднаного УПФУ Одеської області від 23.04.2019 року №15 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати зарахувати до стажу періоди роботи: з 01.01.1990 року по 31.12.1990 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1991 року, з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року, з 01.01.1993 року по 31.12.1993 року, з 01.01.1994 по 31.12.1994 року, з 01.01.1995 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року, з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року, з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року у колгоспі ім. Чапаєва, Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чапаєва та Агрофірмі "Тимківська" с. Тимкове Кодимського району Одеської області;

- зобов`язати призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11 квітня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності позивач звернулась до Балтського об`єднаного УПФУ Одеської області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Рішення від 23.04.2019 року №15 їй було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки відсутні підтвердження достатнього страхового стажу для призначення пенсії.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, оскільки вважає, що при поданні заяви нею було надано всі необхідні, достатні та можливі документи на підтвердження трудового стажу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що основним документів, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і неналежний порядок ведення та заповнення якої з вини адміністрації не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Апелянт наполягає, що відмовляючи в призначенні пенсії по інвалідності пенсійний орган безпідставно не врахував стаж роботи за відомостями трудової книжки в зв`язку з сумнівами щодо записів у ній, не здійснив перевірку документів в архівній установі з метою встановлення фактичних обставин, а також не взяв до уваги можливість підтвердження стажу роботи на підставі показань свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 11.04.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено інвалідність ІІІ групи загального захворювання на строк до 01.05.2020 року.

При досягненні 57 років ОСОБА_1 звернулась до Балтського об`єднаного УПФУ Одеської області із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності.

Разом із заявою до пенсійного органу було надано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 та Довідку Відділу об`єднаного трудового архіву територіальних громад Кодимського району від 22.04.2019 року №190/02-27.

Рішенням Балтського об`єднаного УПФУ Одеської області за №15 від 23.04.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, а саме стаж складає 12 років 4 місяці 4 дні при необхідному у 14 років.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Балтське об`єднане УПФУ Одеської області правомірно відмовило позивачу у призначені пенсії по інвалідності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що ОСОБА_1 не довела наявності необхідного для призначення пенсії страхового стажу.

Надаючи правову оцінку законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини першої статті 32 цього Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалі дності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час на стання інвалідності або на день звернення за пенсією: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно до частини першої статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Виходячи зі змісту вказаних норм можливо дійти висновку, що для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 подала до пенсійного органу трудову книжку серії НОМЕР_1 , згідно якої її трудовий стаж розпочався у травні 1977 року у Колгоспі ім.Чкалова. Трудова книжка розпочата 10.07.2000р. і всі записі у ній за період з 1977 року до 2003 року зроблені СТОВ "Тимківське".

Дослідивши трудову книжку позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про те, що вона не може слугувати належною підставою для обчислення стажу роботи, оскільки вона заповнена не у відповідності до Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, якою передбачено, що:

Пункт 2.2 - до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника, відомості про роботу, звільнення.

Пункт 2.3 - записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пункт 2.4 - усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пункт 2.5 - з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27.10.95 № 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Пункт 2.27 - запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

В супереч наведеного в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості та підстави призначення на роботу, переведення і звільнення.

Крім того, заповнення трудової книжки з 2000 року свідчить, що трудову книжку серії НОМЕР_1 є дублікатом.

Водночас, пунктом 5.1 Інструкції встановлено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Проте, в правому верхньому кутку першої сторінки трудовій книжці серії НОМЕР_1 відсутній напис "Дублікат", і позивачем ці обставини не пояснено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 не є належною підставою для врахування її стажу роботи.

Балтським об`єднаним УПФУ Одеської області було проведено зустрічну перевірку якою встановлено, що відомості зазначені у трудовій книжці не співпадають з первісними документами.

Зазначене також підтверджено наданою позивачем копії Довідки Відділу об`єднаного трудового архіву територіальних громад Кодимського району від 22.04.2019 року №190/02-27, з якої вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 у спірні періоди не виявлено.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у зазначеної довідці можлива описка належними доказами не підтверджена, тобто є її припущення, а тому судом до уваги не приймається.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 не подавала до пенсійного органу письмових свідчень не менше двох свідків, які б її знали по спільній з ним роботі в одному колгоспі, колегія суддів погоджується з висновком суду про законність і обґрунтованість рішення Балтського об`єднаного УПФУ Одеської області від 23.04.2019 року №15 про відмову у призначенні пенсії.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування зазначеного рішення задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги, що позивач в порядку статті 92 КАС України не заявляла виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а їх письмові заяви, додані до позовної заяви, не є допустимими доказами стажу роботи у спірний період, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у суду підстав для зарахувати позивачу до стажу спірний період, та призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 11 квітня 2019 року.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень - відповідачів указаною нормою процесуального закону тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Оскільки, позивачем в обґрунтованість свої вимог не надано до суду жодного доказу, колегія судів погоджується висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення її позовних вимог.

Безпідставними є посилання апелянта на постанови Верховного Суду України від 06 березня 2018 року справа № 127/9055/17; від 23 квітня 2019 року справа № 593/1452/16-а, оскільки обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справах, на рішення в яких посилається позивач.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 03 березня 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова