Справа № 657/1357/19
Суддя: Ковальчук О. В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 657/1357/19

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2020 року Каланчацький районний суд Херсонської області
в складі головуючого судді Ковальчук О.В.,
за участю секретаря Шахової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 6 батальону №1 УПП в Черкаській області молодшого лейтенанта поліції Мусатенка Володимира Олександровича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправними дії відповідача з приводу притягнення його до адміністратвної відповідальності та постанову серії ЕАВ № 1336836 від 17 липня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати і закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, 17 липня 2019 року відповідачем відносно нього було складено постанову серії ЕАВ № 1336836, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. В постанові вказано, що 17 липня 2019 року о 14 год. 52 хв. на автодорозі М-05, Київ-Одесса 166 км, він керуючи автомобілем OPEL INSIGNIA SPORTS, д/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 139 км, перевищив встановлену швидкість руху, яка вимірювалася приладом Трукам ТС 000735, чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху. Однак, з даною постановою не згоден, оскільки дорожні знаки, які зазначені в постанові на момент його зупинки були відсутні, що в силу положень п. 12.10 Правил Дорожнього руху України, відповідно до яких у разі коли дорожні знаки встановлені з порушенням, водій не може бути притягнутий до відповідальності за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, виключає його відповідальність. Крім того, в постанові не наведено жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення, не зазначено вимоги якого дорожнього знаку ним порушено, не вказано на скільки перевищено допустиму швидкість. Поряд з цим, відповідач при зупинці керованого ним транспортного засобу, не стояв на місці, а рухався на зустріч йому та транспортному засобу, що рухався попереду нього, що й зумовило невірне визначеня швидкості руху, оскільки достемено не можна встановити чи зафіксована на приладі швидкість є швидкістю руху саме його автомобіля, чи автомобіля який рухався попереду.
Ухвалою суду від 25 липня 2019 року позов було залишено без руху та надо строк для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки заяви усунуто, тому 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено Департамент патрульної поліції. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року проведення судового засідання визначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року проведення судового засідання визначено в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року проведення судового засідання визначено в режимі відео конференції Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено слухання справи до судового розгляду. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року проведення судового засідання визначено в режимі відео конференції. Будь-які інші процесуальні дії судом не здійснювалися.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача Лисенко Роман Степанович у судовому засіданні проведенному в режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав в повному обсязі вважаючи їх не обгрунтованими, дії інспектора правомірними, а постанову законною та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник третьої особи Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні Лисенко Р.С., який проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
У встановлений судом строк, представником відповідача надано відзив на позом в якому зазначається, що 17 липня 2019 року о 14 год. 52 год. відповідач ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку та виконував службові обов`язки. В цей час відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості «TruCAM LTI 20/20», серії ТС000735, було зафіксовано, що водій транспортного засобу OPEL INSIGNIA SPORTS, д/н НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, зі швидкістю 139 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 29 км/год., чим порушив п. 12.9 б Правил Дорожнього руху. Автомобільна дорога М-05 «Київ-Одеса», по якій рухався позивач, не позначена дорожніми знаками які обмежують швидкість руху, оскільки дана дорога класифікується, як автомобільна дорога загального користування державного значення, тому має максимально допустимий швидкісний режим 110 км/год.. Твердження позивача, що в постанові відсутні докази скоєння ним правопорушення також спростовується, оскільки в п. 6 оскаржуваної постанови вказано, що швидкість руху вимірювалася за допомогою приладу «TruCAM», покази якого і є доказом. Вказаний лазерний вимірювач швидкості здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія, що виключає ймовірність фіксації швидкості руху інших транспортних засобів. Необгрунтованим також є твердження позивача про позбавлення його права на захист, оскільки від позивача жодних клопотань з даного приводу не надходило. Крім того, безпідставним є посилання позивача на не встановлення відповідачем обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення в сфері безпеки дорожнього руху дані обставини не встановлюються.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 липня 2019 року відповідачем відносно позивача було складено постанову серії ЕАВ № 1336836, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.
В постанові вказано, що 17 липня 2019 року о 14 год. 52 хв. на автодорозі М-05, Київ-Одесса 166 км, ОСОБА_1 керуючи автомобілем OPEL INSIGNIA SPORTS, д/н НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 139 км, перевищив встановлену швидкість руху, яка вимірювалася приладом Трукам ТС 000735, чим порушив п. 12.9.б Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.
При наданні відзиву представником відповідача було надано суду фото відео фіксації інкримінованого позивачу правопорушення, на якому зафіксовано час вчинення правопорушення та визначено, що правопорушення вчинено 17 липня 2019 року о 14 год. 43 хв..
Однак, у постанові, що оскаржується час вчинення правопорушення визначено 17 липня 2019 року о 14 год. 52 хв. Отже існує розбіжністю в часі визначеному в оскаржуваній поставі та наданому суду фото відео фіксації, що виключає можливість прийняття його судом, як доказ вчинення позивачем вказаного в постанові правопорушення. Інших доказів вчинення позивачем визначеного в оскаржуваній поставі адміністративного правопорушення відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відзив на позов хоч і подав, однак не надав суду належних доказів, які б дійсно підтвердили, ту обставину, що позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху та вчинено адміністративне правопорушення.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Разом з тим, як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.
В разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.
Всупереч даним вимогам, суб`єктом владних повноважень належних доказів в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП, не долучено до матеріалів справи. Натомість в наданому суду фото відеофіксасії вчиненного позивачем правопорушення час вчинення правопорушення не відповідає визначеному у постанові часі.
Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.
Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ОСОБА_1 , оспорює факт того, що він вчинював інкриміноване йому правопорушення, суд констатує відсутність достовірних даних, на підставі яких він має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої винесено оскаржувану постанову, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, в звязку з чим вона підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.
Щодо вимог про визнання неправомірними дій інспектора, в задоволенні вимог слід відмовити, оскільки ст.286 КАС України чітко визначено, які рішення приймають судом за результатами розгляду справ даної категорії. Тобто, судом оцінюється складена постанова, за змістом, формою, з`ясовується наявність доказів, які б свідчили про вчинення особою правопорушення, відповідність призначеного адміністративного стягнення та встановивши, що під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності було порушено вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення, судом приймаються рішення про скасування відповідного рішення та закриття провадження. Визнання дій неправомірними не відноситься до компетенції суду.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз зазначеної норми вказує на можливість стягнення судового збору, як судові витрати, що підлягають відшкодуванню або оплаті. В той же час, якщо такі витрати не підлягають оплаті, то сторони звільнені від відшкодування та оплати таких судових витрат.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі
ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 251, 258, 268, КУпАП, ст. 71, 242-244, 286 КАС України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 6 батальону №1 УПП в Черкаській області молодшого лейтенанта поліції Мусатенка Володимира Олександровича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.
Постанову серії ЕАВ № 1336836 від 17 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати і закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
В решті позовних вимог - відмовити.
Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копію судового рішень невідкладно надіслати учасникам справи.
Згідно ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН невідомо, проживає АДРЕСА_1 .
Відповідач: Інспектор роти № 6 батальону №1 УПП в Черкаській області молодшого лейтенанта поліції Мусатенка Володимира Олександровича, юридична адреса: м. Черкаси вул. Лесі Українки.

Повний текст рішення складено 27.02.2020 року

Суддя: Ковальчук О. В.