Справа № 460/3795/19
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
02 березня 2020 року м. РівнеСправа №460/3795/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.03.2019 №Ф-3113-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4914,36 грн,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.03.2019 №Ф-3113-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 4914,36 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник єдиного внеску. Водночас, він є особою з інвалідністю, а тому не є платником єдиного внеску згідно з вимогами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Зазначив, що в лютому 2019 року ним помилково було подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік. Вказав, що він звертався до ГУ ДФС у Рівненській області з проханням вважати даний звіт не дійсним і скасувати його. Однак, контролюючим органом повідомлено, що суми нарахованого та самостійно задекларованого єдиного внеску фізичними особами-підприємцями підлягають сплаті на загальних підставах, а тому для скасування звіту підстави відсутні. Зазначив, що він відноситься до категорії осіб, звільнених від сплати за себе єдиного внеску, а заяв про добровільну участь у сплаті ЄСВ до контролюючих органів не подавав, тому відповідачем необґрунтовано не взято до уваги статус інваліда. Відтак, оспорювана вимога є безпідставною та протиправною.
Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний судом строк позивач допущені недоліки усунув.
Ухвалою суду від 02.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, звільнено позивача від сплати судового збору за пред`явлення позову у даній справі та відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідно до положень Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Вищевказаним Порядком визначено, що відповідальним за правильність та достовірність заповнення Звіту є страхувальник. Позивачем самостійно подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, в якому самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску та суму до сплати. Відтак, за даними інформаційної системи контролюючого органу загальна сума заборгованості позивача становить 4914,36 грн, яка самостійно визначена позивачем у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік. На підставі цих даних згідно з вимогами чинного законодавства ГУ ДФС у Рівненській області сформовано оспорювану вимогу про сплату боргу (недоїмки). Вважає, що позивач, подавши звіт про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік, фактично надав добровільну згоду на участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відтак, спірну вимогу відповідач вважає правомірною. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою від 03.02.2020 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження та допущено заміну первинного відповідача ГУ ДФС у Рівненській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач). Крім того, з метою об`єктивного з`ясування питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду витребувано у сторін додаткові докази та встановлено строк для їх подання суду.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в контролюючому органі з 25.06.2018, в тому числі, як платник єдиного внеску (а.с.27-29).
Водночас, позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК від 21.08.2014 серії АВ №0315412 (а.с.25).
Позивач зазначає, що у лютому 2019 року він подав звіт про нарахований єдиний внесок за 2018 рік в розмірі 4914,36 грн (а.с.50-51). Зазначені обставини відповідають даним обліку контролюючого органу та відображені в інтегрованій картці позивача (а.с.49).
07.03.2019 ГУ ДФС у Рівненській області сформовано вимогу №Ф-3113-51 про сплату боргу (недоїмки) на суму 4914,36 грн (а.с.61).
У позовній заяві позивач зазначив, що оспорювану вимогу він отримав 29.11.2019.
04.12.2019 позивач звернувсь до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464-VI).
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч.1 ст.2 Закону №2464-VI).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
При цьому, за приписами ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вищевказаною нормою закону обґрунтований позов ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, з покликанням на те, що він не є платником єдиного внеску, а добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач не приймає.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абз.8 ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI).
Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Згідно з абз.10 ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI, у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Отже, Законом №2464-VI врегульовано процедуру узгодження сум недоїмки з єдиного внеску та порядок і строки оскарження вимоги про сплату такої недоїмки.
В ході судового розгляду адміністративної справи встановлено, що спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивач отримав особисто 29.03.2019, про що свідчить його підпис на корінці вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2019 №Ф-3113-51 (а.с.64).
Вищевказані фактичні обставини жодним чином не спростовані позивачем.
Таким чином, саме з зазначеної дати слід обраховувати встановлений абз.9 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI строк адміністративного та/або судового оскарження вимоги.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений Законом строк спірну вимогу в адміністративному порядку не оскаржував.
Звернення позивача 12.09.2019 ГУ ДФС у Рівненській області з листом про визнання недійсним та скасування звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік як помилково поданого не свідчить про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки жодного покликання на неправомірність вимоги, незгоди з нарахованою у вимозі сумою недоїмки позивач у такому звернені не висловлював.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.
У даному випадку обов`язок доказування правомірності прийняття оспорюваної вимоги належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо скасування оспорюваної вимоги у строк, визначений чинним законодавством України.
Ухвалою суду від 03.02.2020 (а.с.54-56) суд витребував від відповідача докази на підтвердження дати надіслання та вручення ОСОБА_1 спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), а від позивача - докази на підтвердження дати отримання ним такої вимоги. У разі пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) судом було запропоновано позивачу подати заяву про поновлення такого строку.
Проте, на підтвердження обставин отримання оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) саме 29.11.2019, як зазначено у позові, позивачем суду не надано жодних доказів, так само, як не надано доказів на спростування обставин отримання такої вимоги 29.03.2019. Заява про поновлення пропущеного строку позивачем подана не була.
Таким чином, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що позивач у встановлений законом строк вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку не оскаржив, а звернувся до суду з позовною заявою про її скасування лише 04.12.2019, за збігом встановленого строку.
При цьому, позивачем не наведено суду жодних доводів та не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення з позовом до суду.
Згідно з ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В спірній ситуації такий строк установлено Законом № 2464-VI в межах 10 днів з дня отримання вимоги та обчислюється з 29.03.2019.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
В ході судового розгляду встановлено, що позивачем пред`явлено позов з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не подано.
Відтак, підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в ході судового розгляду справи судом не встановлено.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Керуючись статтями 240, 241, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повна ухвала складена 02.03.2020.

Суддя Дорошенко Н.О.