Справа № 440/986/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р.Справа № 440/986/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Фещенко В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 30.09.19 року по справі № 440/986/19

за позовом ОСОБА_1

до Ради прокурорів України , Генеральної прокуратури України , Прокуратури Полтавської області

про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України та Прокуратури Полтавської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області";

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру");

- поновити на посаді керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області;

- зобов`язати прокуратуру Полтавської області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що з 09 грудня 2015 року працювала на посаді керівника Кобеляцької місцевої прокуратури, однак наказом Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року її було звільнено із займаної посади у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини третьої статті 41 Закону України "Про прокуратуру"), на підставі рекомендації Ради прокурорів України, викладеної в рішенні №16 від 20 лютого 2019 року, за поданням виконуючого обов`язки прокурора Полтавської області Глушка А.М. №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року. З вказаним звільненням позивач не погоджується, оскільки подання на її звільнення №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року за своїм змістом відповідало попереднім двом поданням №11-2101вих18 від 07 вересня 2018 року та №11-2328вих-18 від 26 жовтня 2018 року, за якими Рада прокурорів України рішеннями №111 та №156 не рекомендувала її звільнення. Також подання №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року містить факти, по яких не проводилась відповідна перевірка в Кобеляцькій місцевій прокуратурі, та містить факти практичної допомоги, які вже були предметом обговорення на засіданні Ради прокурорів України 26 грудня 2018 року. По аналогічним у поданнях фактам прокурором Полтавської області скеровано до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів дисциплінарну скаргу, за якою дисциплінарне провадження закрито через відсутність дисциплінарного проступку в діях ОСОБА_1 . Рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року прийнято з порушенням вимог статей 41, 43 та 44 Закону України "Про прокуратуру", оскільки невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків прокурором є дисциплінарним проступком та питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення має вирішуватись Радою прокурорів України за ініціативою Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відповідно до частини шостої статті 49 Закону України "Про прокуратуру". Оскаржуване рішення Ради прокурорів України не містить ані описової, ані мотивувальної частин. Висновки про неналежне виконання позивачем посадових обов`язків не відповідають фактичним обставинам. Факт притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен бути обов`язковою передумовою та безумовною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з адміністративної посади.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року повністю відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України та Прокуратури Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року та наказу Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначала, що Рада прокурорів України, порушила її права, передбачені статтею 47 Закону України «Про прокуратуру» щодо моїх гарантій на отримання всіх документів, які стали підставою для перевірки. Позивач зауважує, що вона не отримувала додаткове Подання від 19.02.2019 року за №11-120вих-19.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшовши висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі подання від 03 січня 2019, посилається на факти порушень і листи СБУ від 17-18 січня 2019 року, які не могли бути відтворені у поданні від 03.01.2019, а викладені у додатковому поданні від 19.02.1019.

На думку позивача, суд першої інстанції неправильно дослідив доказ, адже не взяв до уваги, що у рішенні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 27.03.2019 року йде посилання (сторінки 2,13) на перевірку, проведену 7-14 вересня 2018 року, на підставі наказу прокурора Полтавської області від 05.09.2018 за №140, яка в подальшому була додана і до подання на звільнення від 03.01,2019 року до Ради прокурорів України.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції лише взяв до уваги зміст протоколу Ради прокурорів України та не прийняв до уваги, що серед додатків до подання немає жодного доказу, який би підтверджував факт неналежного виконання обов`язків по питаннях, викладених у протоколі щодо організації роботи з документами від вищестоящих прокуратур чи порушення вимог Інструкції з діловодства.

Так, позивач зауважує, що судом першої інстанції не з`ясовано, які ж саме посадові обов`язки, установлені для адміністративної посади, позивач не виконувала неналежним чином з посиланням на норми ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» чи наказ про розподіл обов`язків.

Висновок за результатами перевірки, що « ОСОБА_1 не забезпечила особисту роль при виконанні покладених функцій», на думку позивача, ніяким чином не свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків та закон не визначає такого обов`язку на посаді як «забезпечення особистої ролі».

Позивач вказує, що організувала роботу шляхом покладання обов`язків на трьох заступників відповідно по всім напрямкам роботи та загалом на 36 оперативних працівників, що підтверджується відповідними наказами про розподіл обов`язків. Здійснювала належний контроль з питань статистики, і не допустила надання недостовірних даних у статистичних звітностях. Здійснювала особистий прийом громадян, з яких жоден не оскаржив дії позивача.

Позивач зауважуэ, що працює в органах прокуратури 20 років. Не мала жодного дисциплінарного стягнення. За рік до звільнення була заохочена Генеральним прокурором України за високі показники роботи.

Також, позивач окремо наголошує, що законодавством встановлено заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Загальним правилом пріоритетним є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Водночас, питання щодо можливості звільнення прокурора на адміністративній посаді в період лікарняного не врегульовано нормами спеціального законодавства у цій сфері, тим більше нормами такого законодавства прямо не передбачено права звільняти особу, яка перебуває на лікарняному, тому на вказані правовідносини поширюються трудові гарантії Кодексу законів про працю України щодо недопустимості звільнення особи в період її тимчасової непрацездатності.

На думку позивача, посилання суду першої інстанції на те, що вона залишилась на посаді прокурора органів прокуратури ніяким чином не відновлює її право на зайняття адміністративній посади керівника місцевої прокуратури і виплату середнього заробітку відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України.

Відповідачем, Генеральною прокуратурою України, подано до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якій серед іншого зазначено, наказом Генерального прокурора України від 22.02.2019 № 28к позивача звільнено з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (п. З ч. 1 ст. 41 Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон) на підставі рекомендації Ради прокурорів України від 20.02.2019.

З копією наказу ОСОБА_1 ознайомлено під підпис 20.03.2019 - у перший робочий день після закінчення періоду її тимчасової непрацездатності (з 21.02.2019 по 19.03.2019 знаходилася на лікарняному).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 41 Закону звільнення прокурора з адміністративної посади керівника місцевої прокуратури з підстави неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, здійснювалося, на час виникнення спірних правовідносин, Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України.

Повноваження Ради прокурорів щодо внесення рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом, визначалося п. 1 ч. 9 ст. 71 Закону.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 41 Закону та п. 4.1 Положення про Раду прокурорів України, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів від 27.04.2017 (зі змінами від 21.12.2018), надання Радою прокурорів рекомендації про звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої п. п. 2, 3, 6-8, 11 ч. 1 ст. 39 цього Закону, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 25.09.2019 № 113-ІХ, було обов`язковою умовою для такого звільнення.

Рекомендацію на звільнення ОСОБА_1 з адміністративної посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області надано рішенням Ради прокурорів від 20.02.2019 № 16 за результатами розгляду подання виконувача обов`язків прокурора Полтавської області ОСОБА_2 від 03.01.2019 № 11-08вих-19 та долучених до нього матеріалів.

Частиною 3 ст. 11 Закону визначено, що у разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.

Таким чином, вказане звернення виконуючого обов`язки керівника регіональної прокуратури, оформлене у виді подання, внесене ним відповідно до наданих йому повноважень, передбачених ч. 3 ст. 11, п. 5 ч. 9 ст. 71 Закону, з урахуванням вимог п. 14 розділу V Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 18.12.2017 № 351 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2018 за № 113/31565.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, наявність підстави, передбаченої п. З ч. 1 цієї статті, встановлюється Радою прокурорів з дотриманням передбачених ст. 47 цього Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

Оскаржуване рішення Ради прокурорів є таким, що ухвалено в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначений ч. 3 ст. 41 Закону.

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

На думку представника Генеральної прокуратури України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуваний наказ Генеральним наказом України видано на підставі рекомендації Ради прокурорів, у спосіб та у межах повноважень, передбачених п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 41 Закону.

Безпідставними є твердження позивача щодо нібито порушення Генеральною прокуратурою України вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України у зв язку з її звільненням у період тимчасової непрацездатності.

За інформацією прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 21.02.2019 по 15.03.2019 таз 16.03.2019 по 19.03.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону звільнення прокурора з адміністративної посади не припиняє його повноважень прокурора, а також не тягне за собою розірвання трудових відносин з вказаним працівником.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Позивачу було запропоновано вакантні і тимчасово вакантні посади прокурорів місцевих прокуратур Полтавської області станом на 20.03.2019. Наказом прокурора цієї області від 20.03.2019 № 83к ОСОБА_1 згідно з поданою нею заявою та з дотриманням визначеної Законом процедури призначено на посаду прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 .

Таким чином, трудовий договір з позивачем після звільнення з адміністративної посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури не припинявся і у подальшому її призначено на тимчасово вакантну посаду прокурора цієї ж місцевої прокуратури. Отже, оскаржуваним наказом ОСОБА_1 звільнено лише з адміністративної посади, а не з посади в органах прокуратури.

У свою чергу розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст. 40 КЗпП України є припиненням трудового договору з працівником (звільненням з роботи за ініціативою роботодавця). Відтак правильною є позиція суду, що зазначені норми КЗпП України до вказаних спірних правовідносин не застосовуються.

На думку представника відповідача, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, його рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідачів, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідачів, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Генерального прокурора України №800к від 09 грудня 2015 року ОСОБА_1 призначена керівником Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області строком на п`ять років з 15 грудня 2015 року, що підтверджується записом №17 від 15 грудня 2015 року у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 /а.с.25 т.1, 44-52 т.9/.

Згідно з наказом Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року звільнено старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру"), про що зроблено запис №18 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 /а.с. 173 т.3, 44-52 т.9/.

Наказом прокурора Полтавської області №83к від 20 березня 2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури тимчасово на час відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами ОСОБА_3 згідно із заявою ОСОБА_1 від 20 березня 2019 року /а.с. 120-121 т.3, 44-52 т.9/.

Не погодившись із своїм звільненням з адміністративної посади, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтовані та безпідставні, отже задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року /далі Закон № 1697-VII/.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1697-VII адміністративною посадою у місцевій прокуратурі є посада керівника місцевої прокуратури.

Порядок звільнення прокурора з адміністративної посади та припинення його повноважень на цій посаді встановлений статтею 41 Закону № 1697-VII.

Згідно із пунктом 3 частини першої вказаної статті звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором за рекомендацією Ради прокурорів України з підстави неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Відповідно до пункту 14 розділу V "Звільнення прокурора з посади" Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 351 від 18 грудня 2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 січня 2018 року за № 113/31565 /далі Положення № 351/, для звільнення прокурора з адміністративної посади, визначеної пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 Закону, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 41 Закону, Генеральний прокурор або керівник регіональної прокуратури вносить мотивоване подання до Ради прокурорів України з долученням копій документів, які свідчать про неналежне виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Зі змісту наведених норм вбачається, що для звільнення прокурора з адміністративної посади керівника місцевої прокуратури з підстави неналежного виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, керівник регіональної прокуратури вносить мотивоване подання до Ради прокурорів України з долученням копій документів, які свідчать про неналежне виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Частиною першою статті 11 Закону № 1697-VII зокрема визначено, що керівник регіональної прокуратури: 3) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку; 7) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.

Пунктами 1 та 5 частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що Рада прокурорів України: 1) вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених цим Законом; 5) розглядає звернення щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади.

Згідно із частиною восьмою вказаної статті повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України визначаються цим Законом та положенням про Раду прокурорів України.

Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року затверджено Положення про Раду прокурорів України /далі - Положення про Раду прокурорів України/, яке визначає організаційні засади діяльності, повноваження та порядок роботи Ради прокурорів України.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення про Раду прокурорів України до основних завдань Ради прокурорів належить участь у призначенні та звільненні прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом.

Згідно із підпунктом 4.1 пункту 4 Положення про Раду прокурорів України Рада прокурорів вирішує питання внутрішньої діяльності прокуратури, а також інші питання, безпосередньо не пов`язані з виконанням повноважень прокурорів, зокрема: 1) вносить рекомендації про призначення та звільнення прокурорів з адміністративних посад у випадках, передбачених Законом.

Підпунктом 7.5 пункту 7 Положення про Раду прокурорів України встановлено, що за результатами розгляду винесених на обговорення питань Рада прокурорів відкритим голосуванням простою більшістю голосів її членів, присутніх на засіданні, приймає рішення, яке готується доповідачем або секретарем Ради прокурорів. У разі набрання однакової кількості голосів "за" і "проти" голос головуючого на засіданні є вирішальним.

Відповідно до підпункту 7.6 пункту 7 Положення про Раду прокурорів України прийняте рішення набирає чинності з часу його прийняття та підписується головуючим не пізніше п`яти робочих днів після проведення засідання. У цей же строк секретар складає протокол, який підписується ним та головуючим.

Чинними нормами Закону України "Про прокуратуру" та Положення про Раду прокурорів України не встановлено вимог до складання та оформлення рішення Ради прокурорів України, в тому числі щодо його змісту та ступеню вмотивованості із наведенням фактів неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Разом з тим, у частині третій статті 41 Закону у системному зв`язку з частиною першої цієї ж статті (міститься навіть посилання на частину першу) визначається яким чином Рада прокурорів України встановлює наявність підстав для звільнення з адміністративних посад першого заступника Генерального прокурора, заступника Генерального прокурора, керівника регіональної прокуратури, його першого заступника та заступників, а також з посади керівника місцевої прокуратури, у разі неналежного виконання ними посадових обов`язків.

Рада прокурорів України повинна визначати вказані підстави з дотриманням передбачених статтею 47 Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Генерального прокурора України №1316к від 19 грудня 2018 року прокурору Полтавської області Чібісову Дмитру ОСОБА_4 надано невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 21 листопада 2016 року до 20 листопада 2017 року тривалістю 15 календарних днів з 26 грудня 2018 року по 11 січня 2019 року. На час відпустки ОСОБА_5 виконання обов`язків прокурора Полтавської області покладено на першого заступника прокурора цієї області Глушка А ОСОБА_6 . /а.с. 51 т.3/.

03 січня 2019 року виконуючий обов`язки прокурора Полтавської області ОСОБА_7 звернувся до Ради прокурорів України з поданням про звільнення з адміністративної посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_1 за неналежне виконання посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, №11-08вих-19, в якому просив Раду прокурорів України встановити неналежне виконання керівником Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області старшим радником юстиції ОСОБА_1 посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, та внести рекомендацію Генеральному прокурору України про звільнення з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру". До вказаного подання долучено документи на підтвердження неналежного виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків, установлених для адміністративної посади керівника місцевої прокуратури, в тому числі копії доповідних записок про результати перевірки стану організації роботи на основних напрямах прокурорської діяльності в Кобеляцькій місцевій прокуратурі від 07-14 вересня 2018 року ( на 29 арк); про результати надання практичної допомоги керівнику Кобеляцької місцевої прокуратури від 12- 23 листопада 2018 року (у 3-х прим. на 47 арк); про результати перевірки з питань організації роботи з прийому громадян, розгляду звернень і запитів в Кобеляцькій місцевій прокуратурі від 19- 23 листопада 2018 року (на 8 арк) /а.с.52-113 т.3/.

Отже, із поданням про звільнення позивача з адміністративної посади №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року до Ради прокурорів України звернулася уповноважена відповідно до статті 11 Закону України "Про прокуратуру" та пункту 14 Положення № 351 особа та до вказаного подання долучила копії документів, щодо виконання прокурором посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Так, відповідно до витягу з протоколу засідання Ради прокурорів України №2 від 20 лютого 2019 року /а.с. 67-71 т. 9/ на порядок денний вказаного засідання поставлено питання 1. "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області". Участь у засіданні Ради прокурорів України взяли: Коба Лариса Миколаївна, ОСОБА_2 перший заступник прокурора Полтавської області, Галицький Олег Васильович заступник прокурора Полтавської області. На засіданні заслухали представників прокуратури Полтавської області, які підтримали подання №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року, та ОСОБА_1 , яка не погодилася з фактами, які вказані в поданні, повністю заперечувала їх та подала свої письмові пояснення від 18 лютого 2019 року з відповідними додатками /а.с.104-212 т.5/.

За результатами розгляду подання №11-08вих-19 від 03 січня 2019 року та дослідження документів, доданих до такого подання, Рада прокурорів України вирішила рекомендувати звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежними виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади /а.с.67-71 т.9/.

Вказані результати оформлені рішенням Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області" за підписом голови Ради прокурорів України Місюри М.

Зі змісту вказаного рішення слідує, що Рада прокурорів України на підставі пункту 3 частини першої статті 41 та статті 71 Закону України "Про прокуратуру", пункту 4.1 Положення про Раду прокурорів України, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, Регламенту Ради прокурорів України, затвердженого рішенням Ради прокурорів України №53 від 12 грудня 2017 року, вирішила рекомендувати звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади /а.с.102 т.5/.

Частиною третьою статті 41 Закону № 1697-VII передбачено, що наявність підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої цієї статті, встановлюється Радою прокурорів України з дотриманням передбачених статтею 47 цього Закону гарантій особи щодо повідомлень, отримання копій документів, які стали підставою для перевірки, участі у засіданні та залучення представника, надання пояснень, висловлення заперечень, клопотань та відводів, отримання копії відповідного рішення.

Підставою для внесення рекомендації Ради прокурорів України про звільнення прокурора з адміністративної посади відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру" є неналежне виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Повноваження керівника місцевої прокуратури визначені частиною першою статті 13 Закону № 1697-VII, згідно із якою керівник місцевої прокуратури: 1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями; 2) організовує діяльність місцевої прокуратури; 3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі; 4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури; 4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; 4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій; 5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Інші повноваження встановлюються також у наказах про розподіл обов`язків між прокурорськими працівниками.

Відповідно до пункту 9 Наказу Генеральної прокуратури України № 15 від 19 січня 2017 року "Про основні засади організації роботи в органах прокуратури України" обов`язки між керівництвом органів прокуратури розподіляються наказами Генерального прокурора, керівників регіональних та місцевих прокуратур.

Так, згідно з наказом Кобеляцької місцевої прокуратури №139 від 09 листопада 2018 року "Про розподіл обов`язків між прокурорськими працівниками Кобеляцької місцевої прокуратури" до повноважень керівника Кобеляцької місцевої прокуратури віднесено загальне керівництво роботою місцевої прокуратури та питання: організації діяльності місцевої прокуратури; представництво місцевої прокуратури у зносинах з органами державної влади, місцевого самоврядування, іншими державними органами, особами, підприємствами, установами та організаціями; координація діяльності правоохоронних органів та взаємодії з органами виконавчої влади та місцевого самоврядування у протидії злочинності; здійснення кадрової роботи, у тому числі виконання функцій органу, уповноваженого власником здійснювати прийом на роботу, звільнення з роботи; забезпечення виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури та виховання кадрів; контролю за веденням та аналізом статистичних даних, організації вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичного забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій; організації роботи з питань статистики, ведення первинного обліку роботи ІАС "Облік та статистика органів прокуратури", Єдиного реєстру досудових розслідувань, здійснення нагляду за обліком кримінальних правопорушень та достовірністю даних звітності правоохоронних органів; організації роботи з питань внутрішньої безпеки; організації зв`язків з громадськістю та засобами масової інформації; організації роботи з питань правового забезпечення та систематизації законодавства; організації нагляду в галузі міжнародного співробітництва під час кримінального провадження; організації особистого прийому громадян, розгляду звернень та запитів, забезпечення доступу до публічної інформації; організації забезпечення режиму секретності, ведення секретного діловодства; організації діловодства у місцевій прокуратурі; координації діяльності першого заступника, заступників керівника місцевої прокуратури з питань, вирішення яких потребує комплексного підходу /а.с.27-37 т.2/.

Правова природа рекомендації Ради прокурорів України про звільнення прокурора з адміністративної посади згідно з пунктом 3 частини першої статті 41 Закону свідчить про те, що таке рішення приймається в якості стягнення до прокурора, який допустив порушення вимог трудової дисципліни щодо належного відношення до виконання посадових обов`язків. Саме тому прокурору надаються гарантії, передбачені для прокурорів у дисциплінарному провадженні.

Висновок про те, що звільнення прокурора з адміністративної посади в порядку, передбаченому частиною третьою статті 41 Закону, є особливим випадком вирішення питань про дисциплінарну відповідальність прокурора за неналежне виконання ним посадових обов`язків, підтверджується також положеннями частини шостої статті 49 Закону.

Так, у разі якщо Комісія за результатами дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який обіймає адміністративну посаду, встановила неналежне виконання ним посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, Комісія у випадках, коли призначення на таку посаду відповідно до цього Закону здійснюється за рекомендацією Ради прокурорів України, ініціює перед Радою прокурорів України розгляд питання про внесення рекомендації щодо звільнення прокурора з адміністративної посади.

Крім того, при вирішенні питань про дисциплінарну відповідальність та про звільнення прокурорів, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої цим судом в цілій низці рішень щодо тлумачення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення у справах "Campbell and Fell v. the United Kingdom" від 28 червня 1984 року (пункт 76 мотивувальної частини), рішення у справі "Oluji v. Croatia" від 2 лютого 2009 року (пункт 37 мотивувальної частини), рішення у справі "Олександр Волков проти України" від 9 січня 2013 року), їй притаманні всі ознаки органу, який виконує функції суду, оскільки Комісія наділена повноваженнями щодо прийняття рішень, за якими відбувається звільнення прокурорів. Оскільки, такими ж повноваженнями наділена і Рада прокурорів України, то на її діяльність при вирішенні питань про звільнення прокурорів стаття 6 Конвенції в повній мірі розповсюджується.

Вимогами до органу, який виконує функції суду, є дотримання в його діяльності принципів справедливості, публічності, розумності строків розгляду, незалежності, безсторонності, а також вмотивованості рішень.

Встановлення факту неналежного виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посад є дискреційними повноваженнями Ради прокурорів. Водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат розгляду подання повинен бути зрозумілим безпосередньому учаснику цих відносин, зокрема прокурору та умотивованість рішень щодо встановлених фактів є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень Ради прокурорів) дає можливість перевірити чи була дотримана процедура його ухвалення. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Рада, коли приймала рішення при встановленні факту неналежного виконанням посадових обов`язків прокурором.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставин, що мають значення для правильного вирішення подання, є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої внесено подання; є покликання на норми права, якими керувалася Рада.

Так, колегія суддів вважає, що оскільки негативне рішення Ради прокурорів України потягнуло за собою правові наслідки у вигляді звільнення ОСОБА_1 з посади через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте, в рішенні Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області" не обґрунтовано, за яке неналежне виконання посадових обов`язків до ОСОБА_1 застосовано найсуворіше покарання, не вбачається чи враховано ступінь і тяжкість скоєного проступку, матеріалів особової справи, попередню поведінку, сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків упродовж 20 років служби та відсутність дисциплінарних стягнень.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що Радою прокурорів України у рішення №16 від 20 лютого 2019 року, не обґрунтовано неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків порушенням жодного закону України чи іншого нормативного акту.

Крім того, судом першої інстанції не досліджено питання щодо отримання позивачем додаткового подання від 19.02.2019 року за №11-120вих-19 та можливості надання нею пояснень з зазначених у ньому питань.

Доводи позивача про те, що про наявність цього подання їй стало відомо лише в ході судового розгляду, ідповідачами не спростовано.

Разом з тим, з протоколу засіданння Ради прокурорів України № 2 від 20.02.19 вбачається, що при обговоренні питанняя члени Ради прокурорів посилалися на факти, які зазначені у додатковому поданні від 19.02.2019. Так, матеріали датовані за день до засідання, які позивач не отримувала ні поштою, ані на засіданні безпосередньо, що унеможливило для ОСОБА_1 можливість надання на засіданні Ради прокурорів України заперечень, додаткових пояснень, документів, які могли суттєво вплинути на прийняття рішення.

Отже, рішення про звільнення приймалось також на підставі інших ніж подання від 03.01.2019 року документів, які в порушення вимог вищевказаного законодавства позивач не отримувала та внаслідок чого була позбавлена можливості надати пояснення.

Обгрунтовуючи правомірність оскаржуваного рішення Ради прокурорів, суд першої інстанції посилається на те, що протоколом засідання Ради прокурорів України № 2 від 20.02.19 зафіксовано неналежне виконання ОСОБА_1 посадових обов`язків.

Колегія суддів не може погодится з цим висновоком суду першої інстації, оскільки протокол фіксує лише процес розгляду питання, окрім того, протокол містить загальний характер, без зазначення доводів позивача та обгрунтування з яких міркувань ці доводи були відхилині.

Окрім того, суд першої інстанції, відтворюючи протокол Ради прокурорів України, посилається на факти перевірки з питань опрацювання листів прокуратури області, призначення рангу ОСОБА_8 , здійснення представницьких повноважень, самовільного зайняття земельних ділянок, вивчення матеріалів виконавчого провадження, нагляду за оперативно-розшуковою діяльністю, щодо процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, розпочатих за повідомленням Всеукраїнського руху проти політичної корупції «Під контролем», проте не бере до уваги, що ці питання вже досліджувались Радою прокурорів України з приводу неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 2 жовтня та 26 грудня 2018 року і висвітлені у попередніх поданнях, що підтверджується додатком у вигляді однієї і тієї ж комплексної перевірки, за якими було прийнято рішення на користь позивача, а семе не було рекомендовано звільняти на підставі таких фактів.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області" підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади (пункт 3 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру"), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону № 1697-VII до повноважень Генерального прокурора належить призначення прокурорів на адміністративні посади та звільнення їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Частиною другою наведеної статті встановлено, що Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

За змістом абзацу 7 частини першої статті 41 Закону № 1697-VII звільнення з адміністративної посади, передбаченої пунктами 1 - 8, 11 - 13 частини другої статті 39 цього Закону, здійснюється Генеральним прокурором з підстав, визначених законодавством.

Пунктом 15 розділу V "Звільнення прокурора з посади" Положення про організацію кадрової роботи в органах прокуратури передбачено, що рішення про звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 2, 3, 6 - 8, 11 частини першої статті 39 Закону, на підставі пункту 3 частини першої статті 41 Закону приймаються Генеральним прокурором за наявності відповідної рекомендації Ради прокурорів України.

Під час звільнення прокурора з адміністративної посади, передбаченої пунктами 7, 8, 11 частини першої статті 39 Закону, копія відповідного наказу не пізніше наступного дня після видання надсилається для відома керівнику регіональної прокуратури /пункт 18 вказаного розділу/.

Частиною четвертою статті 41 Закону № 1697-VII визначено, що звільнення прокурора з адміністративної посади чи припинення його повноважень на адміністративній посаді, крім випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої цієї статті, не припиняє його повноважень прокурора.

Відповідно до частини п`ятої статті 41 Закону № 1697-VII після звільнення прокурора з адміністративної посади або припинення його повноважень на цій посаді він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. У таких випадках рішення про призначення на посаду приймається керівником відповідного органу прокуратури.

У разі відмови прокурора від призначення на вакантну посаду у відповідному органі прокуратури або від переведення на посаду до іншого органу прокуратури у зазначений строк прокурор звільняється з посади прокурора.

До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Колегія суддів зауважує, що посилання представника відповідачів, що позивач залишилась на посаді прокурора органів прокуратури ніяким чином не відновлює право ОСОБА_1 на зайняття адміністративній посади керівника місцевої прокуратури та виплату середнього заробітку відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України.

Оскільки підставою для винесення наказу Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади, було рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області" яке судом апеляційної інстанції визнано протиправним, таким чином колегія суддів доходить висновку, що Генеральної прокурори України не було достатніх правових та фактичних підстав для прийняття наказу №28к від 22 лютого 2019 року про звільнення з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області старшого радника юстиції ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Отже, позовна вимога про поновлення на посаді керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області підлягає задоволенню, а позивач поновленню на посаді.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання прокуратури Полтавської області виплатити середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що після звільнення з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, тобто адміністративної посади та по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції позивач працює в органах прокуратури на посаді прокурора Решетилівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, та отримує меншу заробітну плату, ніж заробітна плата керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області.

Враховуючи наведене, а також те, що визначення суми середнього заробітку позивача є неможливим, колегія суддів, приходить до висновку, що у відповідності з вимогами ч.2 ст.235 КЗпП України після поновлення позивача на посаді керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області відповідач повинен нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, як різницю між заробітною платою, яку б він отримував на адміністративній посаді та з якої його незаконно звільнено, та фактично отриманою заробітною платою на нижчестоящій посаді.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинм справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року по справі № 440/986/19, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року по справі № 440/986/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Ради прокурорів України, Генеральної прокуратури України, Прокуратури Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ради прокурорів України №16 від 20 лютого 2019 року "Про внесення рекомендації про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області".

Визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №28к від 22 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади.

Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області.

Зобов`язати прокуратуру Полтавської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням отриманого заробітку.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 28.02.2020 року