Справа № 520/12924/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 р.Справа № 520/12924/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, повний текст складено 24.12.19 по справі № 520/12924/19 за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у Харківській області (надалі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить суд скасувати постанови Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ВП № 59473568 від 09.07.2019 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у Харківській області відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посиланням на п.1 ч.1 ст.37, ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", п. розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, стверджує, що обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення виконавцем певних дій щодо примусового виконання рішення. Крім того, сума судового збору вираховується з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Враховуючи викладене, вважає, що виконавчий збір не може бути стягнутий на стадії відкриття виконавчого провадження, інакше це може призвести до подвійного стягнення з боржника виконавчого збору. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання становить 3 місяці, тобто до 11.10.2019, в той час як позивач отримав спірну постанову 19.11.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09.07.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Панкратовою М.А. відкрито виконавче провадження №59473568 з примусового виконання виконавчого листа №820/4359/18, виданого 28.05.2019 Харківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління ДФС у Харківській області зареєструвати складену ТОВ "СК Трейд ЛТД" податкову накладну №8 від 13.12.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

09.07.2019 державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору №59473568 у розмірі 16692 гривні.

06.12.2019 на адресу відповідача від Головного управління ДФС у Харківській області надійшов лист № 27733/9/20-04-08-03-10 від 29.11.2019 про неможливість виконання вищезазначеного рішення, із зверненням до суду із заявою про роз`яснення постанови Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2018, на підставі якого видано виконавчий лист, що перебуває на виконанні, що є підставою для зупинення перебігу строку, встановленого судом для виконання судового рішення.

Учасниками справи не заперечується, що виконавче провадження № 59473568 відкрито, рішення суду від 19.09.2018 боржником фактично не виконано.

Позивач вважаючи, що державним виконавцем протиправно прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього виконавчого збору, звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду цієї справи з боку позивача відсутні визначені ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" підстави, які звільняють боржника від сплати виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27цього Закону (ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За визначенням ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Водночас, згідно з частиною 3 цієї статті, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 закріплено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному ст. 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладені норми права, а саме: положення статей 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення.

Стягнення виконавчого збору є безумовним обов`язком державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Наведеним спростовуються твердження заявника апеляційної скарги про те, що вирішення питання про стягнення з боржника виконавчого збору вирішується лише після виконання судового рішення.

Як встановив суд першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4359/18 не було виконане станом на дату відкриття виконавчого провадження (09.07.2019).

Так, 06.12.2019 Головним управлінням ДФС у Харківській області повідомлено про неможливість виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 по справі № 820/4359/18 з посиланням на те, що ГУ ДФС у Харківській області не наділене повноваженнями щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. В силу пп.14.1.60 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України органом, уповноваженим на ведення ЄРПН, є саме Державна фіскальна служба України (а.с.35-36).

Таким чином, з урахуванням зазначеного, державним виконавцем правомірно відповідно до вимог ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" в постанові про відкриття виконавчого провадження, а саме: в пункті 3 постанови, зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 16692, 00 грн., та 09.07.2019 відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 статті 27 Закону, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн (чотири мінімальних розміри заробітної плати.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що виконавчий збір вираховується з фактично стягнутої суми в рамках виконавчого провадження колегія суддів відхиляє, оскільки рішення суду по справі № 820/4359/18 є немайновим, має зобов`язальний характер і не стосується стягнення сум з боржника, тому норми ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" до спірних відносин не застосовуються.

Частиною 5 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується.

Колегія суддів констатує, що жоден з перелічених у вказаній в цій статті випадків не мав місця у спірних відносинах.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що відповідно до ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження після отримання виконавцем документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, є помилковими, оскільки вказана норма має інший зміст, а саме встановлює розмір виконавчого збору за виконання рішення немайнового характеру.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виконавчий збір дійсно не стягується у разі закінчення виконавчого провадження після отримання виконавцем документального підтвердження про повне виконання рішення боржником, але тільки у тому випадку коли таке виконання відбулося до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (до моменту отримання цієї постанови боржником).

Суд апеляційної інстанції ураховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду здійснений у постанові від 07.03.2018 у справі №750/7624/17 про те, що ч. 3 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання становить 3 місяці, тобто до 11.10.2019, в той час як позивач отримав спірну постанову 19.11.2019, колегія суддів відхиляє, адже строк пред`явлення виконавчого документа до виконання це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта. Отже, встановлений законом трьохмісячний строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання стосується пред`явлення виконавчого документа до виконання до державного виконавця, а не до боржника, як помилково вказує позивач.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу наведеної вище норми права вбачається, що постанова про стягнення виконавчого збору набуває статусу виконавчого документу та виконується в межах окремого виконавчого провадження після повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) в порядку, передбаченому частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийняті постанов ВП № 59473568 від 09.07.2019 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору відповідач діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 520/12924/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Зеленський Я.В. П`янова