Справа № 520/8875/19
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р.Справа № 520/8875/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Старосуда М.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калитки О. М. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 27.11.19 року по справі № 520/8875/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

визнати бездіяльність ДФС України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 07.11.2015 року, (далі - Закон №565) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності І групи, 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом доля працездатних осіб, у разі встановлення ІІІ групи інвалідності в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, неправомірною;

зобов`язати ДФС України видати наказ, яким встановити одноразову грошову допомогу в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через 3 місяці після звільнення зі служби після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до ч.6 ст.23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 р. № 656-ХІІ, в ред., яка діяла до 07.11.2015 у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності І групи, 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення ІІІ групи інвалідності в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України та здійснити її виплату;

допустити рішення до негайного виконання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано ДФС України розглянути та прийняти рішення за заявою ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ, в редакції, яка діяла до 07.11.2015 року.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та винести окрему ухвалу відносно судді Зоркіної Ю.В .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідачем тривалий строк протиправно не виплачується грошова допомога у зв`язку з встановленням йому 2 групи інвалідності у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Нечитаєма копія платіжного доручення від 03.04.2013р. № 660 про нібито виплату грошової допомоги в сумі 60409,44 грн. не підтверджує виплату саме йому такої допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності та не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що З 21.05.2012 позивач на підставі наказу ДПС України від 21.05.12р. № 1100-о звільнений з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Харківській області Управління внутрішньої безпеки ДПС України та з органів податкової міліції у відставку за п. п. "б" п. 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991р. № 114.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 у справі 2а-13675/12/2070 адміністративний позов ОСОБА_1 до ДФС України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково, в т.ч. зобов`язано Державну фіскальну службу України прийняти рішення про призначення виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 №003392 від 11.07.2012 року.

Висновком від 03.04.2013 року про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із Законами України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» та від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» підтверджено, що позивачу призначена одноразова грошова допомога на підставі постанови КМУ від 12.05.2007 № 707, якою затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції у розмірі 60409,44 грн.

Платіжним дорученням від 03.04.2013р. № 660 грошова допомога в сумі 60409,44 грн., яка передбачена Постановою КМУ від 1.005.2007 №707, якою затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції перерахована на картковий рахунок позивача, відкритий у філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Вказана обставина також встановлена ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2016 у справі 2а-13675/12/2070.

Позивач звернувся до відповідача із заявами від 14.06.2019, 27.08.2019 щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з подією, що сталася у період проходження служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи.

Відповідач листом 6327Г/99-99-04-06-14 від 30.07.2019 повідомив позивача, що за результатами розгляду його звернення від 14.06.2019 направлено до ГУ ДФС України в Харківській області відповідний лист, а про результати розгляду порушених у зверненні питань його буде проінформовано після отримання відповіді.

Листом від 07.08.2019 № 6571/Г/99-99-04-06-14 відповідач додатково повідомив позивача про відсутність підстав для оплати ГУДФС у Харківській області рахунку за стаціонарне лікування у госпіталі Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області»

Листом від 06.09.2019 № Г/99-99-22-05-14 відповідач повідомив позивача, що його звернення від 27.08.2019 є аналогічним зверненням від 28.01.2019 та від 14.06.2019, на які надано відповіді листами від 08.02.2019 № 939/Г/99-99-22-01-03-14 та від 30.07.2019 № 6327/Г-99-99-04-06-14

Як вбачається із заяв позивача від 14.06.2019 та 27.08.2019. вони подані з питань призначення йому одноразової грошової допомоги у відповідності до положень ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року у 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму та до них долучені відповідні документи: довідки № 003392 від 11.07.2012 про встановлення 2 групи інвалідності та визначення ступеня втрати професійної працездатності у 70 % у зв`язку із хворобою, пов`язаною з проходженням служби в органах внутрішніх справ, довідка МСЕК та ідентифікаційний код.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки питання призначення допомоги по встановленню інвалідності у 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, яке ініційоване позивачем у заявах від 14.06.2019 та від 27.08.2019, відповідачем не розглядалося, а суд не може підміняти собою орган державної влади та приймати у даному випадку рішення про наявність або відсутність підстав для призначення допомоги у розмірі вказаному позивачем по справі, а тому, враховуючи положення ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути вказані вище заяви та додані до них документи та прийняти за ними відповідні рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІI групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність з 07.11.2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», однак п. 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 року №707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції.

Вказаним Порядком №707 передбачено, що за наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.

З листів ДФС України вбачається, що заяви позивача від 14.06.2019 та 27.08.2019 щодо призначення йому одноразової грошової допомоги відповідачем не розглянуті, як не надана інформація про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги згідно Висновку про призначення одноразової грошової допомоги в разі інвалідності працівника податкової міліції згідно із законами України від 04.12.1990 № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» та від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію», наявність або відсутність підстав для призначення та виплати допомоги у 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки питання призначення допомоги по встановленню інвалідності у 200 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, яке ініційоване позивачем у заявах від 14.06.2019 та від 27.08.2019 відповідачем не розглядалося, а суд не може підміняти собою орган державної влади та приймати у даному випадку рішення про наявність або відсутність підстав для призначення допомоги у розмірі вказаному позивачем по справі, суд, враховуючи положення ст.9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути вказані вище заяви та додані до них документи та прийняти за ними відповідні рішення.

За змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008, згідно з якою, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд не може підміняти собою орган державної влади та приймати у даному випадку рішення про наявність або відсутність підстав для призначення допомоги у розмірі вказаному позивачем по справі, а тому, враховуючи положення ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути вказані вище заяви та додані до них документи та прийняти за ними відповідні рішення.

Посилання апелянта, що нечитаєма копія платіжного доручення від 03.04.2013р. № 660 не підтверджує виплату саме йому грошової допомоги в сумі 60409,44 грн. у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності та не може бути належним та допустимим доказом у справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції не відмовив повністю у задоволенні позову, а задовольнивши частково позовні вимоги, зобов`язав ДФС України розглянути та прийняти рішення за заявами позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Щодо заявленого апелянтом клопотання про ухвалення окремої ухвали стосовно грубих, умисних порушень судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до ч.8 ст. 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для винесення окремої ухвали, оскільки не встановлено допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи встановлені обставини справи та зумовлені ними нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 520/8875/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.І. Старосуд
Судді О.М. Мінаєва О.М. Калитка
Повний текст постанови складено 02.03.2020 року