Справа № 160/2495/20
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

49089 м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4, (веб адреса сторінки на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://adm.dp.court.gov.ua)

04 березня 2020 р. Справа № 160/2495/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., дослідивши матеріали позовної заяви Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування п.2 наказа Міністерства юстиції України №3591/5 від 21.11.2019 р. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР» до Міністерства юстиції України, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати п.2 наказа Міністерства юстиції України №3591/5 від 21.11.2019 р. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи є передбачені нормами Кодексу адміністративного судочинства України підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пп.1 п.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, вирішуючи питання чи належить розглядати даний адміністративний спір за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Інший порядок судового провадження встановлений Положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Так, згідно з ч.6, 13 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що за загальним правилом у порядку господарського судочинства суди вирішують справи у спорах між суб`єктами господарювання щодо права власності чи іншого речового права на майно, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права).

Зі змісту позовних вимог позовної заяви Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР» судом встановлено, що позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною.

Проаналізувавши зміст предмету спору у даній справі, суд зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є спір про право, який виник у позивача внаслідок, як зазначає останній, винесення Міністерством юстиції України наказа від 21.11.2019 р. №3591/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скасувано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

У п.24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що суд з «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усно організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що підставою для оскарження п.2 наказа Міністерства юстиції України №3591/5 від 21.11.2019 р. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною, є доводи позивача про те, що останнім порушується його право власності щодо об`єктів нерухомості загальною площею 3 992,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 18Г та складається з: А - вартова, Б - навіс, Г - контейнер, Д -вбиральня, Е - ангар, Є - ангар, Ж - вагон, 3 - вагон, И - вбиральня, І - душова, Ї - вартова, Й - контейнер, К - контейнер, Л - склад, М - трансф. пункт, Н - контейнер, О - навіс, П - навіс, Р - вартова, С - вагон, Т - навіс, У - навіс, № 1-7 -торг, прил., № 8 - шлагбаум, № 9 - огорожа, № 10 - огорожа, № 11 - ворота, № 12 - ворота, № 13 - ворота, № 14 - ворота, № 15 - ворота, № 16 - ворота, № 17 - ворота, № 18 - ворота, № 19 - ворота, № 19 - ворота, № 20 - ворота, № 21 - ворота, № 22 - огорожа, № 23 - прожектор, покриття площею З0 870,2 кв. м, II покриття площею 30 870,2 кв.м, покриття площею 480,00 кв. майна: 101).

Відтак, зазначений позов спрямований на поновлення прав позивача у сфері майнових відносин, та є спором про право.

При цьому, суд зазначає, що у відносинах, які складись між позивачем Приватним підприємством «АЛЬФА-МУР» до Міністерства юстиції України, відповідач хоч і виступає суб`єтом владних повноважень, проте, предметом спору у даній справі є поновлення прав позивача у сфері майнових відносин, а саме: щодо права власності на об`єкти нерухомості загальною площею 3 992,5 кв.м, що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 18Г та складається з: А - вартова, Б - навіс, Г - контейнер, Д -вбиральня, Е - ангар, Є - ангар, Ж - вагон, 3 - вагон, И - вбиральня, І - душова, Ї - вартова, Й - контейнер, К - контейнер, Л - склад, М - трансф. пункт, Н - контейнер, О - навіс, П - навіс, Р - вартова, С - вагон, Т - навіс, У - навіс, № 1-7 -торг, прил., № 8 - шлагбаум, № 9 - огорожа, № 10 - огорожа, № 11 - ворота, № 12 - ворота, № 13 - ворота, № 14 - ворота, № 15 - ворота, № 16 - ворота, № 17 - ворота, № 18 - ворота, № 19 - ворота, № 19 - ворота, № 20 - ворота, № 21 - ворота, № 22 - огорожа, № 23 - прожектор, покриття площею З0 870,2 кв. м, II покриття площею 30 870,2 кв.м, покриття площею 480,00 кв. майна: 101).

З огляду на викладене, не підлягає сумніву той факт, що критеріями розмежування судової юрисдикції тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних відносин у їх сукупності.

Враховуючи поняття публічно-правового спору, наведене в ст.4 КАС України, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори стосовно яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, господарських та цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Спір, який описаний у поданій Приватним підприємством «АЛЬФА-МУР» позовній заяві, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач вчиняючи оскаржувані дії та приймаючи відповідне рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем (у сенсі визначення спору, який належить до юрисдикції адміністративного суду, а вчинена відповідачем дія (бездіяльність) стосуються саме права та обов`язків Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР».

Натомість, приватноправові відносини відрізняються наявністю майновою чи немайновою особистого інтересу учасника, а спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а передусім є спором про право.

Таким чином, незважаючи на той факт, що судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинна вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі №120/891/19-а (адміністративне провадження №К/9901/22933/19), в якій зазначається, що колегія суддів враховує й правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 (справа №807/137/18), де остання, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 у справах №817/567/16 та №826/9928/15, від 10.04.2018 у справі №808/8972/15, від 16.05.2018 у справі №826/4460/17, від 23.05.2018 у справі №815/4618/16, від 05.06.2018 у справі №04/20728/14, від 12.06.2018 у справі №823/378/16, від 13.06.2018 у справах №820/2675/17 та №803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою. Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Беручи до уваги наведене, ураховуючи суть спірних правовідносин, їх правову природу й склад учасників, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що даний спір не є публічно-правовим, а відтак не належить до юрисдикції адміністративних судів, й це виключає розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинна вирішуватись, враховуючи суб`єктний склад сторін у даній справі, в порядку господарського судочинства.

Крім того, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження в у справі за позовом Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування п.2 наказа Міністерства юстиції України №3591/5 від 21.11.2019 р. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «АЛЬФА-МУР» до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування п.2 наказа Міністерства юстиції України №3591/5 від 21.11.2019 р. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2018 р. №43310362, №43309790, прийняті державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Оленою Олександрівною.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до відповідного господарського суду в порядку, передбаченому чинним господарсько-процесуальним законодавством.

Ухвала набирає законної сили згідно ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідно до ч. 4 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова