Справа № 360/458/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/458/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірними та протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив:

-визнати неправомірними дії відповідача щодо зменшення та перерахування ОСОБА_1 пенсії у розмірі 80% від заробітної плати у вересні 2012 року;

-визнати протиправними дії та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №30 від 08.01.2020 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 відсотків заробітної плати без обмеження її максимального розміру;

-зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії, за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 90% від заробітної плати без обмежень її максимального розміру, починаючи з 1 січня 2020 року (а.с.1-10).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 у справі №360/1952/19 визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 25.04.2019 № 6965/03-01 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з більшої заробітної плати на підставі довідки № 18-147вих-19 від 10.04.2019, виданою прокуратурою Луганської області та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії за вислугою років ОСОБА_1 на підставі вказаної довідки з 01.05.2019. В задоволенні позовної вимоги про перерахунок пенсії в розмірі 90% без обмеження її максимального розміру відмовлено, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідач не надав оцінки наявності чи відсутності підстав для перерахунку пенсії саме у розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати, для обмеження її максимального розміру. Судом зазначено, що спір між сторонами саме з цього питання відсутній.

На виконання вказаного рішення суду Старобільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області проведено перерахунок призначеної позивачу пенсії на підставі довідки №18-147вих-19 від 10.04.2019, виданою прокуратурою Луганської області. Однак її максимальний розмір знову був обмежений.

03 січня 2020 року позивач звернувся до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про проведення перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати без застосування обмеження максимального розміру пенсії відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 30 від 08.01.2020 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, виходячи з розміру 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії.

Позивач вважає рішення відповідача № 30 від 08.01.2020 протиправним, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян 17.02.2020 за вхідним реєстраційним номером 6175/2020 надав відзив на позовну заяву від 12.02.2020 №2289/07 (а.с.141-142), в якому заперечував проти задоволення позову.

В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_1 з 05.09.2005 року перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1

Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991, який втратив чинність з 16.07.2015.

На час призначення пенсії за вислугою років стаж ОСОБА_1 складав 20 років 1 місяць 18 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 20 років 1 місяць 21 день.

03.01.2020 до управління надійшла заява від позивача щодо проведення перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про прокуратуру», без застосування обмеження по виплаті пенсії.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України, який діяв на час призначення пенсії, ОСОБА_1 було призначено пенсію виходячи з розміру 90 відсотків від заробітної плати.

Кабінетом Міністрів України від 31.05.2012 було прийнято постанову за N 505 "Про упорядкування структури і умов оплати труда працівників органів прокуратури", яка набрала чинності 14.06.2012. У зв`язку з цим працівники прокуратури мали право на перерахунок пенсії з 01.07.2012. При цьому розмір пенсії обчислювався за нормами Закону України «Про прокуратуру», в редакції чинній на час набрання чинності постановою КМУ від 31.05.2012 № 505 та з урахуванням п.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-17, в розмірі 80% від суми заробітної плати.

ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 1 липня 2012 року виходячи з розміру 80 відсотків від заробітної плати.

Відповідач зазначив, що оскільки пенсія ОСОБА_1 призначена до набуття чинності Закону № 1697, тому розмір пенсії обчислюється виходячи з розміру 80 відсотків від заробітної плати, що було передбачено статтею 50-1 Закону України №1789 чинній на час проведення останнього перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною посадових окладів працівників прокуратури, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури і умов оплати труда працівників органів прокуратури».

Відповідно до вищезазначеного, 8 січня 2020 року управлінням винесено рішення № 30 про відмову у проведенні перерахунку пенсії з розрахунку 90% від суми заробітної плати відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи викладене, відповідач просив залишити без задоволення позовні вимоги.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.31-32).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Старобільським РВ УМВС України в Луганській області 04.12.2000, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.21-23,24).

Позивач є пенсіонером за вислугою років прокуратури, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.09.2005 (а.с.18).

Позивач як пенсіонер перебуває на обліку у відповідача з 05.09.2005 та розмір його пенсії протоколом №45 від 10.09.2005 обрахований відповідачем виходячи з 90% від суми заробітної плати (а.с.38,41-42).

У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №505 від 31.05.2012 за заявою позивача про перерахунок пенсії від 12.09.2012 відповідач здійснив перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 розпорядженням №140430 від 13.09.2012 (а.с.75-77).

При цьому вказаним розпорядження відповідач встановив позивачу з 01.07.2012 розмір пенсії виходячи з 80 % від суми заробітної плати (а.с.77).

Починаючи з 01.07.2012 розмір пенсії позивача розраховувався виходячи саме з 80% від суми заробітної плати.

03.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії у розмірі 90 відсотків без обмеження максимального розміру по довідці Прокуратури Луганської області №18/147вих19 від 10.04.2019 (а.с.107-108,115).

Рішенням Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 08.01.2020 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії виходячи з розміру 90% від заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії (а.с.16-17).

Як вбачається з вищевказаного рішення, підставою для відмови є те, що пенсія ОСОБА_1 призначена до набуття чинності Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014, тому розмір пенсії обчислюється виходячи з розміру 80 відсотків від заробітної плати, що було передбачено ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, який втратив чинність з 16.07.2015. Обмеження розміру пенсії відбулось на підставі Статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 від 14.10.2014 та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-17.

Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступного.

За приписами ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 12 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв`язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року «Про впорядкування структури та умов праці працівників органів прокуратури», підвищена заробітна плата працівників прокуратури.

Надалі, Законом України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ (далі - Закон № 76-VІІІ) до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, зокрема, частину 18 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у наступній редакції: Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України .

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі Закон № 1697-VІІ), який набрав чинності з 15 липня 2015 року.

Відповідно до частини 20 статті 86 Закону № 1697-VІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону № 1697-VІІ попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Крім того, Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІ (далі - Закон № 213-VІІ) знову внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, а саме в частину 15 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, згідно якої визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, Про прокуратуру.

Отже, з моменту призначення позивачу пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 502-VІ від 04 вересня 2008 року) до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ неодноразово вносились зміни.

Однак, проаналізувавши у сукупності вказані вище норми права, суд дійшов висновку про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені в подальшому зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Конституційний Суд України також неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Зазначені висновки суду також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа № 21-445а13), від 06.10.2015 (провадження № 127/11720/14-а).

У ході розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що не заперечується сторонами, позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та з 2005 року отримує пенсію за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Як уже зазначалось, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах 12 та 17 статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, якими передбачалось, зокрема, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за таким призначенням або перерахунком.

Таким чином, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. У даному випадку для позивача розмір пенсії у відсотках складає 90.

Що стосується Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІ внесено зміни до частини п`ятнадцятої статті 50-1 Закону №1789-ХІІ згідно з якою максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, то вказана норма набрала чинності після призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VІ передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В контексті викладеного, суд зазначає, що застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам частини першої статті 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Тобто безпідставним є застосування до правовідносин норм Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ, оскільки вказаний закон поширює свою дію на прокурорів та слідчих органів прокуратури, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

Таким чином, враховуючи те, що позивач вже є пенсіонером за вислугою років і пенсія була призначена ще у 2005 році, тому до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законами № 1697-VІІ та №3668-17.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Пенсія як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. TheUnitedKingdom № 44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, оцінивши у сукупності вказані вище норми матеріального права та фактичні обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач протиправно під час перерахунку пенсії ОСОБА_2 на підставі його заяви від 12.09.2012 зменшив процент розрахунку пенсії від середнього заробітку з 90% до 80 %, чим допустив втручання у його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу.

Як наслідок, послідуюче рішення відповідача №30 від 08.01.2020 про відмову ОСОБА_1 в проведенні перерахунку виходячи з розміру 90% від заробітної плати без обмеження її максимального розміру є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач повинен був провести перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років на підставі заяви позивача від 03 січня 2020 року, документів пенсійної справи, довідки Прокуратури Луганської області від 10.04.2019 № 18-147вих-19 та у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, з розрахунку 90 % від суми місячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру.

За приписами статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені положення, суд вважає за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення при перерахунку 13 вересня 2012 року ОСОБА_1 пенсії з 90% до 80% від заробітної плати; визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №30 від 08.01.2020 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 відсотків заробітної плати без обмеження її максимального розміру та зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести з 1 січня 2020 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що діяла на час призначення позивачу пенсії, з розрахунку 90% від заробітної плати без обмежень її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 2522,40 грн, що підтверджено квитанцією №18 від 21.01.2020 (а.с.11).

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача у сумі 2522,40 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання неправомірними та протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо зменшення при перерахунку 13 вересня 2012 року ОСОБА_1 пенсії з 90% до 80% від заробітної плати.

Визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №30 від 08.01.2020 щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії у розмірі 90 відсотків заробітної плати без обмеження її максимального розміру.

Зобов`язати Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (, місце знаходження: 92704, Луганська область, м. Старобільськ, кв. Дружби, 1а,) провести з 1 січня 2020 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ) пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, що діяла на час призначення ОСОБА_1 пенсії, з розрахунку 90% від заробітної плати без обмежень її максимального розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (, місце знаходження: 92704, Луганська область, м. Старобільськ, кв. Дружби, 1а,) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова