Справа № 280/6131/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 лютого 2020 року (15 год. 34 хв.)Справа № 280/6131/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойко К.О.,

за участю позивача- ОСОБА_1 ,

представників сторін:

позивача Корнієнко М.О.,

відповідача Головачова К.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25)

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими особами №ЗП2382/581/АВ/П/ТД-ФС від 13.11.2019 та припис про усунення виявлених порушень №2382/581/АВ/П від 30.09.2019.

Ухвалою суду від 16.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 16.01.2020.

Ухвалою суду від 16.01.2020 відкладено підготовче засідання на 11.02.2020.

Протокольною ухвалою суду від 11.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.02.2019.

У судовому засіданні позивач, його представник позовну заяву просили задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. В обґрунтуванні позову позивач зазначав, що усі цивільно правові угоди містять конкретний осяг робіт, вартість за кожний вид роботи та за весь обсяг взагалі, самі роботи виконувалися громадянами за відсутності будь якого контролю та організації їх праці з його боку, він лише приймав згідно актів виконаних робіт фактично виконанні обсяги робіт, їх за актами і оплачував. Позивач пояснював, що укладання з громадянами саме цивільно правових угод, а не трудових договорів пов`язано з специфікою виду діяльності, котрим він займається, - озеленення територій, що періодично обумовлює короткострокову потребу у вчасному виконані значного обсягу робіт, саме тому окрім постійних найманих працівників, залучалися і громадяни на підставі цивільно правових угод. Вважає, що висновки відповідача про наявність у цих договорах ознак трудового договору та порушення позивачем вимог пункту 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, є помилковими.

Зазначав, що згідно п. 4 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. Постановою КМ України від 21 серпня 2019 № 823 визначено, що уніфікована форма акту інспекційного відвідування, в якому визначається вичерпний перелік питань, що підлягають інспектуванню, припису, попередження, а також вимоги інспектора праці повинні бути затверджені в установленому порядку та оприлюднені на офіційному веб-сайті Держпраці. У той же час, вказане не було виконано, так як використана відповідачем форма акту та припису була затверджена наказом Мінсоцполітики № 1338 від 18.08.2017 року, на виконання пункту 24 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, що на момент проведення інспекційного відвідування позивача вже був визнаний нечинним за рішенням суду - Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду по справі № 826/8917/17 від 14.05.2019.

Враховуючи зазначене позивач вважає, що припис про усунення виявлених порушень №2382/581/АВ/П від 30.09.2019 та постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП2382/581/АВ/П/ТД-ФС від 13.11.2019, винесені Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області є протиправними та підлягають скасуванню. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що в ході інспекційного відвідування позивача встановлено, що ним в порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудові договори з особами не укладалися і повідомлення до органів Державної фіскальної служби не подавалися. Зазначав, що спірні цивільно правові угоди мають ознаки трудового договору, а тому в задоволені позовної заяви просив відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та свідка, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

У вересні 2019 року інспектором праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Рубан К.О. відповідно до вимог ст. 259 КЗпП України та п. 16, 24, 26 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затв. Постановою КМ України від 21 серпня 2019 № 823, було проведене інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 в частині оформлення трудових відносин з працівниками, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗП 2382/581/АВ від 30 вересня 2019 року.

За результатами інспектування було встановлено, що позивачем порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: з працівниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , трудові договори (оформлені наказом) не укладалися і повідомлення до органів фіскальної служби не складались.

На підставі Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗП 2382/581/АВ від 30 вересня 2019 року відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № 2382/581/АВ/П від 30 вересня 2019 року, згідно з яким Позивача зобов`язано не допускати порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України під час оформлення трудових відносин, вживати заходів щодо укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу у відповідність до вимог чинного законодавства, строк усунення порушень один місяць.

В Акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗП 2382/581/АВ від 30 вересня 2019 року зазначено, що під час інспектування позивача з питання порядку оформлення трудових відносин встановлено, що впродовж 2019 року, 35 осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 допущено до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України.

На підставі Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗП 2382/581/АВ від 30 вересня 2019 року Відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗП 2382/581/АВ/П/ТД-ФС від 13 листопада 2019 року котрою на позивача на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України було накладено штраф у розмірі 4 381 650,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам які склалися, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю (далі- КЗпП) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 1-3 ст. 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом дослідженні угоди укладені позивачем з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 .

Верховним Судом у постанові від 26.09.2018 по справі №822/723/17 зазначено про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, фактично предметом спору є оцінка існуючих між позивачем та фізичними особами правовідносин: чи є вони трудовими, чи цивільно-правовими.

Суд зазначає, що цивільно-правова угода має містити наступні умови: термін початку і закінчення (менший за календарний рік); вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору; відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг) своєчасно, або у разі неналежного виконання (критерії належності/якості/комплектності мають бути визначені в договорі); вказівку, що виконавець сам себе забезпечує засобами виробництва, сам облаштовує робоче місце і обладнує його всім необхідним, сам сплачує за електроенергію, засоби зв`язку, інтернет і решту всього необхідного для виконання завдання.

Судом встановлено, що угоди укладені позивачем з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 мають уніфіковану форму, зміст їх ідентичний. У кожній угоді зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням (п.1.1 угод).

Пунктом 2.1 кожної угоди визначено, що за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду згідно з домовленістю на підставі акту виконаних робіт, тому у кожному договорі вказано розмір винагороди.

Пунктом 2.2. кожної угоди вказано, що оплата виконується не пізніше 20 числа з дня прийняття Замовником роботи за актом. Судом встановлено, що за результатам виконаних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 робіт складені відповідні акти виконаних робіт. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні об`єми виконаних робіт (наданих послуг), підтвердженні замовником та обумовленні Сторонами у кожному конкретному договорі, додатку № 1 та додатку № 2 до нього.

Що стосується самих додатку № 1 та додатку № 2 до договору, то вони у повні мірі розкривають зміст наданих послуг та містять термін початку і закінчення (менший за календарний рік); вид і обсяг роботи (послуг) у певних одиницях; винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду суму договору. Крім того, усі угоди містять вказівку, про відповідальність виконавця у разі невиконання робіт (ненадання послуг); вказівку, що виконавець самостійно організовує виконання робіт.

Верховним Судом неодноразово висловлена правова позиція, відповідно до якої основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 127/21595/16-ц).

Суд приймає до уваги пояснення позивача надані ним у судовому засіданні, що з огляду на періодичність обсягів замовлення, позивач має як найманих працівників так і у рази потреби залучає на підставі ЦПХ угод осіб, що виконували послуги за винагороду.

Так позивач пояснив, що впродовж 2018-2019 року став переможцем у п`яти тендерах, відомості про котрі були розміщені у системі закупівель «Прозоро». Вказані роботи стосувалися здійснення озеленення та утримання в належному стані зелених насаджень міста Токмак Запорізької області.

Протягом усього часу виконання вказаних угод позивач постійно мав 10-15 працевлаштованих за трудовими договорами працівників, а саме водіїв, ландшафтних дизайнері, тощо, за допомогою котрих і виконував обсяги робіт.

Однак, траплялися ситуації, коли виникала короткочасна потреба у вчасному виконані значного обсягу робіт, саме тому окрім постійних найманих працівників, залучалися і громадяни на підставі цивільно правових угод.

Вказані громадяни залучалися ним лише до низькокваліфікованої праці, що не потребувала спеціальних навичок та знань. Так як робота пов`язана з висадкою та доглядом за рослинами, бо слід було дотримуватися температурного режиму та коротких строків висадки рослин. Вказані особи організовували свою роботу самостійно, позивач її не контролював, він лише узгоджував строки її виконання, та приймав вже виконані роботи. Кінцевим результатом робіт залучених осіб було здійснення підготовчих робіт з висадки рослин, а вже працівники з ландшафтного дизайну, що перебували з позивачем у трудових відносинах, на основі вказаних підготовчих робіт виконували обумовлені у замовленнях обсяги та види висококваліфікованих робіт, що потребували спеціальних навичок та пізнань.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_23 , яка працювала бухгалтером у позивача та підтвердила факт того, що позивач впродовж 2018-2019 року став переможцем у багатьох тендерах, був досить великий об`єм роботи тому наймалися працівники за цивільно-правовими договорами, які виконували прості роботи по посадці дерев. Крім того, зазначила, що у штаті були більш кваліфіковані працівники, які працювали у позивача за трудовими договорами, які виконували і самостійно роботи і приймали виконані, як і особисто позивач.

Що стосується залучення водіїв, то це було пов`язано з затримкою у поставках рослин, специфікою роботи з вказаним товаром, бо слід було дотримуватися температурного режиму та коротких строків висадки рослин, залучення вказаних робіт мало разовий характер, тому не потребувало оформлення трудового договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку що угодами з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 обумовлена періодичність виконання відповідних робіт, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. Роботи, визначені в договорах, мають тимчасовий характер. У договорах відсутня будь-яка регламентація трудової діяльності, визначення робочого часу та часу відпочинку виконавців, їх обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку тощо.

Оплата робіт у відповідності з умовами угод проводилась саме по факту виконаних робіт за відповідними актами (на підтвердження чого позивачем надано акти виконаних робіт), а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня. Підставою для складення вказаних актів виконаних робіт є фактичні об`єми виконаних робіт (наданих послуг), підтвердженні замовником.

Тому суд вважає доведеним обставину, що Цивільно-правові угоди, з урахуванням додатків до них, між позивачем та фізичними особами укладалися саме для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці. У зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між позивачем та відповідними працівниками припинилися. Укладені угоди не містять обов`язку виконавців бути присутнім на роботі у позивача у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Таким чином, оскільки для трудових відносин характерна систематична виплата заробітної плати, то у спірному випадку, згідно договорів підряда, оплата здійснюється разова, при цьому, підставою для її виплати є підписані акти виконаних робіт, що також є ознакою саме цивільно-правових відносин, отже вказані угоди містять умови притаманні саме цивільно правовим угодам, та не регламентують сам процесом праці що є ознакою трудових договорів.

Суд зазначає, що при цьому інспектор праці не наділений повноваженнями згідно діючого законодавства надавати юридичну оцінку правочинам, а тому оскільки сторони вільні в укладенні правочинів (цивільно-правових договорів) та дотримуються умов визначених в договорі, відповідач не вправі визначати правову природу даних договорів на свій розсуд.

У зв`язку з цим, тлумачення відповідачем змісту цивільно-правових угод як таких, що насправді містять ознаки трудового договору, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та законодавстві.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що частиною 2 ст. 265 КЗпП України, встановлюється відповідальність виключно за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.

Але відповідальність за неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування ЄСВ про прийняття працівника на роботу вказаною нормою ч. 2 ст. 265 КЗпП не передбачена.

Саме порушення передбачене ч. 2 ст. 265 КЗпП може мати місце лише при наявності всіх його складових. Проте у даному випадку суми ЄСВ, податки Позивачем нараховані та виплачені у встановленому порядку.

Суд зазначає, що 01.01.2011 набрав чинності Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок - це консолідований страховий внесок збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками внеску відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону, платники єдиного соціального внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами та винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Виходячи з наведених норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ЄСВ включає в себе консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі, а порядок його сплати не залежить від того чи застрахована особа працює на умовах трудового договору, чи вона надає послуги за договором цивільно-правового характеру.

Факт обліку Позивачем ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 як застрахованих осіб, підтверджується наданими Позивачем в судовому засіданні копіями звітів до фіскальної служби та банківськими квитанціями, з яких вбачається ,що за зазначених осіб Позивач подавав звітність, нараховував та сплачував ЄСВ.

Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильність нарахування, обчислення, повнотою і своєчасності сплати єдиного внеску здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну податкову і митну політику.

В той же час, відповідно до Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики України від 27.03.2015 № 340, контроль за сплатою ЄСВ, податків та зборів, не відноситься до компетенції Відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №ЗП2382/581/АВ/П/ТД-ФС від 13.11.2019.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Запорізькій області про усунення виявлених порушень №2382/581/АВ/П від 30.09.2019.

Стягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 11526,00 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 03.03.2020.

Суддя О.В.Конишева