Справа № 160/9807/19
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2020 року Справа № 160/9807/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Піддубцеві О.В.
представника позивача Лаврищеві В.В.
представника відповідача Комлевої Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Екліпс Алюмініум» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів припису, -
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали справи №160/9807/19 були передані судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Стаття 174 КАС України визначає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2019 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 р. справу було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 20.11.2019 р. об 11:00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 р. заяву позивача про забезпечення позову, яка була подана одночасно з позовною заявою повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 р. у задоволенні повторно поданої заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено.
У підготовче судове засідання 20.11.2019 р. відповідач не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Для повторного виклику осіб до судового засідання розгляд справи відкладено до 11:00 год. 11.12.2019 р.
27.11.2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого повідомлено суд про незгоду з вимогами позову, оскільки з висновків Акту перевірки вбачається, що Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області при проведені перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства діяла у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, тобто у порядок та спосіб, що передбачені Конституцією України та законами. При цьому, виконання винесених пунктів припису є обов`язковим та підстави для їх скасування відсутні.
У підготовче судове засідання 11.12.2019 р. відповідач не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Для повторного виклику осіб до судового засідання розгляд справи відкладено до 10:30 год. 20.12.2019 р.
У підготовче судове засідання 20.12.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі для необхідності уточнення позовних вимог.
Представник відповідача проти даного клопотання не заперечував.
Суд ухвалив зупинити провадження у справі до 20.01.2020 р.
14.01.2010 р. позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно якої зазначає конкретні пункти припису, які звернені до оскарження.
Ухвалою суду від 20.01.2020 р. провадження у справі поновлено.
Також, ухвалою суду від 20.01.2020 р. строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів.
У підготовче судове засідання 20.01.2020 р. відповідач не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи. Для повторного виклику осіб до судового засідання розгляд справи відкладено до 11:25 год. 05.02.2020 р.
Також 20.01.2020 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, зміст якого аналогічний попередньо поданому відзиву.
У підготовче судове засідання 05.02.2020 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання доказів по справі.
Представник позивача проти клопотання не заперечив та просив такі докази направити на адресу позивача.
У зв`язку із чим судом ухвалено відкласти розгляд справи до 12:00 год. 19.02.2020 р.
19.02.2020 р. відповідачем було надіслано засобами електронного зв`язку клопотання про долучення доказів по справі з додатками.
Підготовче судове засідання 19.02.2020 р. було відкладено до 21.02.2020 р. за клопотаннями сторін.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді на Загальних зборах суддів ДОАС 21.02.2020 р. підготовче судове засідання було знято з розгляду та відкладено до 14:30 год. 24.02.2020 р.
24.02.2020 р. за письмовою згодою сторін судом ухвалено закінчити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті у той же день.
Уповноважені представники сторін, які прибули у судове засідання 24.02.2020 р. свої правові позиції з наведених раніше підстав не змінили.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Компетенція центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, визначена в статті 20-2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища.
Так, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням.
Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів і діє на підставі Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19.04.2017.
За результатами проведеної планової перевірки було складено Акт №699/5-10/19 від 24.09.2019 р. щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (надалі Акт перевірки), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення вимог природоохоронного законодавства України, опис яких наведено у розділі VI Акту.
Не погоджуючись з висновками Акту перевірки, позивач 30.09.2019 р. надав заперечення на Акт перевірки, які не були враховані відповідачем. Висновки за наслідками перевірки залишились без змін.
Пункт 1 припису: розробити проектну документацію з розділом ОВНС на влаштування цеху з виробництва металевих конструкцій і частин конструкцій (продукції з алюмінієвого апрофілю) та погодити згідно вимог законодавства, терміном виконання до 01.02.2020 р. у відповідності до ст.51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
Пункт 5 припису: забезпечити складання статистичної звітності по формі 2-ТП (повітря) ТОВ «Екліпс Алюмініум» у сфері охорони атмосферного повітря, терміном виконання до 20.01.2020 р. у відповідності до ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
Пункту 7 припису: забезпечити здійснення розрахунку податкового зобов`язання з екологічного податку, терміном виконання до 20.10.2019 р. у відповідності до ст.10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», ст.24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
Пункт 8 припису: забезпечити збирання, очищення та відведення стічних вод підприємства у відповідності до вимог чинного законодавства, терміном виконання до 01.02.2020 р. у відповідності до у відповідності до ст. 44 Водного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
Пункт 10 припису: запровадити контроль за кількістю та якістю стічних вод підприємства, терміном виконання до 01.02.2020 р. у відповідності до ст. 44 Водного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
Пункт 16 припису: місця тимчасового зберігання відходів обладнати відповідно до вимог чинного законодавства, терміном виконання до 01.11.2019 р. у відповідності до ст.ст. 17, 33 Закону України «Про відходи»;
Пункт 19 припису: запровадити здійснення моніторингу місць утворення, зберігання і видалення відходів, терміном виконання до 01.11.2019 р. у відповідності ст. 29 Закону України «Про відходи» ;
Пункт 20 припису: вжити достатні заходи з охорони земель терміном виконання до 01.10.2019 р. у відповідності до ст.ст. 17, 33 Закону України «Про відходи», ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.35 Закону України «Про охорону земель», ст.164 Земельного кодексу України;
Пункт 21 припису: ліквідувати засмічення земель, терміном виконання до 07.10.2019 р. у відповідності ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.35 Закону України «Про охорону земель», ст.91 Земельного кодексу України.
Отже, спірним в даному випадку є підстави винесення приписів відносно позивача за наслідками проведеної планової перевірки.
При цьому, суд зазначає, що доводи позивача, що покладені в обґрунтування позову, а отже вказані ним в якості підстав для скасування пунктів приписів, зводяться лише до того, що позивач не вважає себе землекористувачем земельної ділянки, де встановлені порушення, а тому наслідки невиконання вимог законодавства, порушення яких виявлені, на нього не мають розповсюджуватися.
Перевіряючи пункти припису, які звернені до оскарження, на предмет їх відповідності закону, суд виходить з системного дослідження підстав їх виникнення, що полягають у з`ясуванні суті порушень, що ним передували.
Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю)
Абзацом 2 та 3 статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності встановлено, що державний нагляд (контроль) це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Окрім того, згідно частин 7 та 8 статті 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.
Припис це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Екліпс Алюмініум» (ТОВ «ЕКЛІПС АЛЮМІНІУМ») діє на підставі статуту (нова редакція) 2018 р.
Основний вид діяльності - виробництво будівельних металевих конструкцій і ч конструкцій.
Фактично підприємство здійснює діяльність з виробництва продукції з алюмієвого профілю в орендованому приміщенні, загальною площею 702,57 кв.м, за адресою: вул. Аеродром, 211, с. Старі Кодаки, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область на підставі Договору оренди нерухомого майна від 01.10.2018 р. №01/10-18, укладений з «ТОВ ЕКЛІПС ФАСАД» з пролонгованим терміном дії.
Користування нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Мандриківська, буд. 47, оф. 107, м. Дніпро здійснюється на підставі Договору оренди приміщення від 01.10.2018 № 41/18, укладеного з ТДВ «Дніпропетровський медобладнання» терміном дії до 31.13.2018 р.
Згідно Акту перевірки, інформація або підтверджуючі документи щодо подовження терміну дії Договору від 01.10.2018 № 41/18 на розгляд надані не були.
В ході візуального обстеження було встановлено, що підприємством використовується обладнання, яке є джерелами викидів та джерелами утворення викидів, а саме: пила двоголова,4 свердлильні верстати, 3 торцові верстати, свердлильний верстат з ЧПУ, пила одноголова. Інвентаризація джерел утворення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря не проводилась, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відсутній. Статзвільність по формі 2-ТП (повітря) не складається.
Статтею 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» визначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Так, джерело викиду забруднюючих речовин - об`єкт (підприємство, цех, агрегат, установка), з якого надходять в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміші таких речовин.
Джерело утворення викидів забруднюючих речовин - це об`єкт, у якому відбувається утворення забруднюючих речовин.
Затверджений граничнодопустимий викид, - це дозволений обсяг викиду забруднюючої речовини, який встановлений у дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Згідно Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з виданою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організації та громадян - підприємств, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою КМУ від 13.03.2002 № 302 встановлено:
-дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.
Відповідно до п.п.1 п.1 ст. 10 розділу 3 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.
Згідно Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, яка затверджена Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 15.03.95 № 61/597 передбачено, що звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві повинен містити характеристику технології виробництва та технологічного обладнання, опис продукції, яка випускається підприємством, основна сировина, що використовується, її хімічний склад по ГОСТу або аналізу заводської лабораторії (дані повинні бути пов`язані з балансовою схемою матеріальних потоків), кількість витраченого основного і резервного палива, його якісні характеристики. При цьому необхідно враховувати наявність у газах, що відходять, забруднюючих речовин, які утворюються в ході ведення технологічного процесу. Визначення забруднюючих речовин, їх кількісних та якісних характеристик надається в таблиці 2.1 Звіту з Інвентаризації джерел викидів.
Характеристика джерел утворення надається по технологічному обладнанню, техпроцесу або його етапу.
Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.
При цьому, статтею 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані:
-здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо;
-вживати заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів;
-забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;
-здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік;
-заздалегідь розробляти спеціальні заходи щодо охорони атмосферного повітря на випадок виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру і вживати заходів для ліквідації причин, наслідків забруднення атмосферного повітря;
-забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок;
-забезпечувати розроблення методик виконання вимірювань, що враховують специфічні умови викиду забруднюючих речовин;
-використовувати метрологічно атестовані методики виконання вимірювань і повірені засоби вимірювальної техніки для визначення параметрів газопилового потоку і концентрацій забруднюючих речовин в атмосферному повітрі та викидах стаціонарних і пересувних джерел;
-здійснювати контроль за проектуванням, будівництвом і експлуатацією споруд, устаткування та апаратури для очищення газопилового потоку від забруднюючих речовин і зниження впливу фізичних та біологічних факторів, оснащення їх засобами вимірювальної техніки, необхідними для постійного контролю за ефективністю очищення, дотриманням нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів та інших вимог законодавства в галузі охорони атмосферного повітря;
-своєчасно і в повному обсязі сплачувати екологічний податок.
Окрім зазначеного, статтею 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що об`єкти, що шкідливо впливають або можуть вплинути на стан навколишнього природного середовища, види та кількість шкідливих речовин, що потрапляють у навколишнє природне середовище, види й розміри шкідливих фізичних та біологічних впливів на нього підлягають державному обліку. Підприємства, установи та організації проводять первинний облік у галузі охорони навколишнього природного середовища і безоплатно подають відповідну інформацію органам, що ведуть державний облік у цій галузі.
В ході проведення планової перевірки встановлено, що підприємством експлуатується технологічне обладнання, яке може справляти шкідливий вплив на навколишнє природне середовище.
Однак, проектна документація з розділом ОВНС та відповідними погодженнями на влаштування цеху з виробництва будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій відсутня.
Така документація також не надана до суду.
Відносно експлуатації обладнання, яке шкідливо впливає або може впливати на навколишнє природне середовище, позивачем жодних пояснень не надано.
Суд зазначає, що згідно статті 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи й організації, діяльність яких пов`язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.
Проекти господарської та іншої діяльності повинні мати матеріали оцінки її впливу на навколишнє природне середовище і здоров`я людей.
Забороняється введення в дію підприємств, споруд та інших об`єктів, на яких не забезпечено в повному обсязі додержання всіх екологічних вимог і виконання заходів, передбачених у проектах на будівництво та реконструкцію (розширення та технічне переоснащення).
Згідно п. 1.2 Договору оренди нерухомого майна № 01/10-18 від 01.10.2018 р., укладеного між ТОВ «ЕКЛІПС ФАСАД» та ТОВ «ЕКЛІПС АЛЮМІНІУМ», об`єкт передається в оренду з метою ведення господарської діяльності.
Провадження господарської діяльності за основним видом КВЕД за спірною адресою позивачем не заперечувалось.
У відповідності до п. 1.3 Договору від 01.10.2018 р. №01/10-18 одночасно з об`єктом орендарю надається право користування земельними ділянками, які прилягають до будівлі об`єкта оренди у розмірі необхідному для можливості вільного доступу до об`єкту, паркування автотранспорту орендаря та його відвідувачів, розташування об`єктів зовнішньої реклами.
Тобто, твердження позивача, що він не є землекористувачем земельної ділянки або її окремої частини та про використання у своїй господарській діяльності лише об`єкта нерухомого майна, - приміщення не відповідає дійсним обставинам справи.
Також, під час перевірки встановлено, що на підприємстві при здійсненні господарської діяльності утворюються такі види відходів: побутові відходи, тара полімерна використана, макулатура, відходи матеріалів пакувальних полімерних, відходи сировини некондиційні, відходи профілю алюмінієвого, тощо.
Однак, на підприємстві:
інвентаризація відходів, що утворюються при діяльності підприємства відсутня, норми утворення, їх склад, властивості та ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища не визначено, технічні паспорти відходів відсутні.
декларація про утворення відходів не складається.
місця зберігання відходів, не в повному обсязі обладнані у відповідності до вимог природоохоронного законодавства, що у сукупності свідчить про порушення вимог ст.ст. 7, 17, 26, 27, 32, 33, 34 Закону України «Про відходи», ст. ст. 24,55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
статистична звітність у сфері поводження з відходами не складається, первинний поточний облік кількості відходів, які утворюються на підприємстві (за формою 1-ВТ) не ведеться, що свідчить про порушення вимог ст. 17 Закону України «Про відходи», ст. 24 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»;
моніторингові дослідження місць утворення, зберігання і видалення відходів не здійснюється, що є порушенням вимог ст. ст. 17, 29 Закону України «Про відходи»;
встановлено факт засмічення земельної ділянки, а саме: на відкритій земельній ділянці без дозволів розміщуються металеві частини, відходи сировини некондиційні, відходи поліетилену, що свідчить про порушення вимог ст. 35 Закону України «Про охорону земель», ст. ст. 96, 164 Земельного кодексу України, ст. ст. 17, 32, 33, 34 Закону України «Про відходи».
Також, слід зазначити, що посадовими особами підприємства вчинено перешкоди, щодо проведення вимірів визначення розмірів шкоди внаслідок засмічення земель, чим порушено вимоги ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
На момент перевірки підприємством надано наступні договори: Договір від 01.07.2019 №09x2/19 щодо передачі лому свинцевих необроблених акумуляторних батарей, лому і відходів кольорових металів, небезпечних відходів, металобрухту чорних та кольорових металів, укладений з ТОВ «ПРОМСНАБ», терміном дії до 31.12.2020; договір про надання послуг щодо поводження з відходами від 01.07.2019 № А-200, укладений з ТОВ «АЛЬФА ЕКОЛОГІЯ», терміном дії до 31.12.2019 р.
В наявності у перевіряючих були лише акти приймання-передачі.
Проте, інформація щодо остаточного місця видалення відходів відсутня, що вказує на порушення вимог ст. 17 Закону України «Про відходи», ст. 202 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 8, 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Договори щодо утилізації інших видів відходів відсутні, що свідчить про порушення вимог ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про відходи», ст. 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про відходи», суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані:
забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів;
надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи.
В ході візуального обстеження підприємства встановлено, що територія прилегла до орендованих приміщень не в повному обсязі обладнана твердим суцільним покриттям, збирання зливових вод не влаштоване, очисні споруди зливових стоків відсутні, скид зливових стоків здійснюється по рельєфу місцевості. Контроль якості та кількості зливових вод підприємством не здійснюється.
Згідно статті 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи й організації, діяльність яких пов`язана з шкідливим впливом на навколишнє природне середовище, незалежно від часу введення їх у дію повинні бути обладнані спорудами, устаткуванням і пристроями для очищення викидів і скидів або їх знешкодження, зменшення впливу шкідливих факторів, а також приладами контролю за кількістю і складом забруднюючих речовин та за характеристиками шкідливих факторів.
Згідно статті 96 Водного кодексу України під час розміщення, проектування, будівництва, реконструкції і введення в дію підприємств, споруд та інших об`єктів, а також під час впровадження нових технологічних процесів повинно забезпечуватися раціональне використання вод. При цьому передбачаються технології, які забезпечують охорону вод від забруднення, засмічення і вичерпання, попередження їх шкідливої дії, охорону земель від засолення, підтоплення або переосушення, а також сприяють збереженню природних умов і ландшафтів як безпосередньо в зоні їх розміщення, так і на водозбірній площі водних об`єктів.
Згідно статті 98 Водного кодексу України забороняється введення в дію:
1) нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, комунальних та інших об`єктів, не забезпечених пристроями і очисними спорудами необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії, та необхідною вимірювальною апаратурою, що здійснює облік об`ємів забору і скидання води.
Згідно статті 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї.
Згідно статті 95 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров`ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об`єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод.
Діяльність фізичних та юридичних осіб, що завдає шкоди водам (водним об`єктам), може бути припинена за рішенням суду.
Згідно статті 101 Водного кодексу України, юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечувати охорону вод від забруднення і засмічення внаслідок втрат мастила, пального, хімічних, нафтових та інших забруднюючих речовин.
Згідно довідки ТОВ «ЕКЛІПС АЛЮМІНІУМ» від 18.09.2019 р. №18/6 при здійсненні діяльності підприємства використовуються змащувальні матеріали (мастила).
Згідно статті 105 Водного кодексу України, підприємства, установи і організації, діяльність яких може негативно впливати на стан підземних вод, особливо ті, які експлуатують накопичувані промислових, побутових і сільськогосподарських стоків чи відходів, повинні здійснювати заходи щодо попередження забруднення підземних вод, а також обладнувати локальні мережі спостережувальних свердловин для контролю за якісним станом цих вод.
Згідно статті 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані:
дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України;
проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів.
Згідно п.1.3 Договору оренди нерухомого майна №01/10-18 від 01.10.2018, яке зазначено вище, одночасно з об`єктом орендарю надається право користування земельними ділянками, які прилягають до будівлі об`єкта оренди у розмірі необхідному для можливості вільного доступу до об`єкту, паркування автотранспорту орендаря та його відвідувачів, розташування об`єктів зовнішньої реклами.
Також, суд звертає увагу, що згідно вищезазначеного Договору п. 3.5 орендар відшкодовує витрати спожитих на об`єкті послуг з утримання об`єкту та прилеглої до нього території, що підтверджує безпосереднє відношення підприємства ТОВ «ЕКЛІПС АЛЮМІНІУМ» до прилеглої до орендованих приміщень території.
Під час проведення перевірки встановлено, що Інвентаризація відходів, що утворюються при діяльності підприємства відсутня, норми утворення, їх склад, властивості та ступінь небезпечності для навколишнього природного середовища не визначено, технічні паспорти відходів відсутні. Декларація про утворення відходів підприємством не складається. Місця зберігання відходів, не в повному обсязі обладнані у відповідності до вимог природоохоронного законодавства.
Статистична звітність у сфері поводження з відходами не складається, первинний поточний облік кількості відходів, які утворюються на підприємстві (за формою 1-ВТ) не ведеться.
Моніторингові дослідження місць утворення, зберігання і видалення відходів не здійснюється.
В ході обстеження території підприємства за адресою: вул. Аеропорт, 211, с. Старі Кодаки, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, встановлено факт засмічення земельної ділянки, а саме: на відкритій земельній ділянці без дозволів розміщуються металеві частини, відходи сировини некондиційні, відходи поліетилену та інше. Також, слід зазначити, що посадовими особами підприємства вчинено перешкоди, щодо проведення вимірів визначення розмірів шкоди внаслідок засмічення земель.
Зазначений факт засмічення було зафіксовано фото пристроєм, матеріали яких долучені відповідачем до матеріалів справи.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про відходи», у сфері поводження з відходами встановлюються такі нормативи:
граничні показники утворення відходів у технологічних процесах;
питомі показники утворення відходів, використання та втрат сировини у технологічних процесах;
інші нормативи, передбачені законодавством.
Згідно Статті 17 Закону України «Про відходи», суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані:
а) запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів;
б)забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб`єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію;
в)визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров`я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища;
г) на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку;
д)забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки;
е)брати участь у будівництві об`єктів поводження з відходами;
є)здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;
ж)не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією і ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки;
з)не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах;
и) здійснювати контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів;
і) своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів;
ї) надавати місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, вповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи;
й) призначати відповідальних осіб у сфері поводження з відходами;
к) забезпечувати розробку в установленому порядку та виконання планів організації роботи у сфері поводження з відходами;
л)відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, здоров`ю та майну громадян, підприємствам, установам та організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами, відповідно до законодавства України;
м)забезпечувати професійну підготовку, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами;
н)мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів;
о)мати погоджений із уповноваженими органами виконавчої влади план дій на випадок виникнення надзвичайної ситуації, пов`язаної з поводженням з небезпечними відходами;
п)передбачати при укладанні угод на поставку в Україну товарної продукції утилізацію чи вивезення з України використаних пакувальних матеріалів і тари;
р) здійснювати планування нового будівництва або реконструкції об`єкта поводження з відходами з дотриманням вимог законодавства про містобудування;
с) мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000;
т)виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.
Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов`язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Суб`єкти господарювання, які в установленому порядку визначені виконавцями послуг на вивезення побутових відходів на певній території, здійснюють їх роздільне збирання.
Суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.
Згідно статті 26 Закону України «Про відходи», державному обліку та паспортизації підлягають в обов`язковому порядку всі відходи, що утворюються на території України і на яких поширюється дія цього Закону.
Згідно статті 27 Закону України «Про відходи», з метою забезпечення збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об`єкти утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться їх реєстр, в якому визначаються номенклатура, обсяги утворення, кількісні та якісні характеристики відходів, інформація про поводження з ними та заходи щодо зменшення обсягів утворення відходів і рівня їх небезпеки.
Згідно статті 28 Закону України «Про відходи», з метою повного обліку та опису функціонуючих, закритих та законсервованих місць видалення відходів, їх якісного і кількісного складу, а також здійснення контролю за впливом відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини ведеться реєстр місць видалення відходів.
Згідно статті 29 Закону України «Про відходи» з метою визначення та прогнозування впливу відходів на навколишнє природне середовище, своєчасного виявлення негативних наслідків, їх відвернення та подолання виробники відходів, їх власники, а також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього одного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища здійснюють моніторинг ь утворення, зберігання і видалення відходів.
Згідно статті 32 Закону України «Про відходи», з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини забороняється провадити будь-яку господарську діяльність, пов`язану з утворенням відходів, держання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відповідно до вимог цього Закону;
Згідно статті 33 Закону України «Про відходи», на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об`єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об`єктів.
Забороняється змішування чи захоронення відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія.
Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових. у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України.
Згідно статті 35 Закону України «Про охорону земель», власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.
На думку суду встановлені під час судового розгляду обставини беззаперечно вказують, що позивач є землекористувачем земельної ділянки, оскільки:
-згідно п. 1.3 Договору оренди нерухомого майна № 01/10-18 від 01.10.2018 одночасно з Актом орендарю надається право користування земельними ділянками, які прилягають до будівлі об`єкта, у розмірі, необхідному для можливості вільного доступу до об`єкта, паркування автотранспорту орендаря та його відвідувачів, розташування об`єктів зовнішньої реклами;
-згідно Договору оренди нерухомого майна № 01/10-18 від 01.10.2018 п. 3.5 орендар відшкодовує витрати спожитих на об`єкті послуг з утримання об`єкту та прилеглої до нього території;
-згідно п.5.3.3 та п.5.3.4 вищезазначеного Договору орендар зобов`язаний дотримуватись встановлених законодавством України санітарних, протипожежних та інших норм і правил використання об`єкта та підтримувати прилеглу до об`єкта територію у чистоті та справному стані;
-матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось позивачем по справі провадження останнім господарської діяльності за адресою об`єкту, який орендується та виконання умов діючого Договору.
Суд також враховує, що під час розгляду справи позивач не надав жодних доказів у спростування саме суті порушень, що були покладені в основу припису.
Слід звернути увагу, що позивачем підтверджено, що вимоги природоохоронного законодавства ним не були дотримувалися.
Однак, судження про відсутність у позивача обов`язків, як орендаря і користувача об`єктом нерухомості, а слідовно і користувача прилеглою земельною ділянкою, дотримуватися вимоги закону у сфері, що становили предмет перевірки, не знайшли свого правового підтвердження під час розгляду справи.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувані пункти припису є обов`язковими до виконання та підстави їх скасування відсутні, адже факти порушення законодавства зафіксовані у Акті перевірки та під час судового розгляду справи спростовані не були.
Решта доводів позивача висновків суду по суті спору не спростовують.
Згідно із ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність оскаржуваних пунктів припису перед судом не доведена.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
За наведених обставин у сукупності, позовна заява задоволенню не підлягає.
У відповідності до ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Екліпс Алюмініум до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування окремих пунктів припису, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 березня 2020 року.

Суддя В.С. Віхрова