Справа № 200/12496/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В жовтні 2019 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , платник податків) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі ГУ ДФС у Донецькій області, податковий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф786-25 від 13 серпня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 4140,49 грн. (далі Спірна вимога).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 повернуто з мотивів пропуску строку звернення до адміністративного суду, визначеного абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу місцевого суду та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2020 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.
Не погоджуючись з висновками колегії суддів Першого апеляційного адміністративного суду щодо необхідності задоволення апеляційної скарги, вважаю за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Фактично в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки не застосував до спірних правовідносин приписи Податкового кодексу України (далі ПК України) щодо права на звернення до суду протягом 1095 днів з позовними вимогами про скасування Спірної вимоги.
Як вбачається зі змісту оскарженої ухвали, місцевий суд, розглянувши матеріали позову, встановив, що позивачем пропущено встановлений частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI десятиденний строк звернення до суду, заяву про поновлення строку звернення до суду з викладенням причин поважності його пропуску не подано.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 КАС України та зобов`язано надати заяву про поновлення строку звернення до суду з викладенням причин поважності його пропуску та наданням доказів на підтвердження цих причин.
20 листопада 2019 року позивачем надано заяву про усунення недоліків, зокрема, заяву про поновлення строків для звернення до суду з додатками.
Така заява вмотивована тим, що ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду в межах місячного строку з моменту отримання спірної вимоги, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти, і тому строк звернення не пропущено, оскільки відповідно до приписів ПК України має право на звернення протягом 1095 днів.
Інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду не наведено.
Погоджуюсь з висновком місцевого суду, що вказані в заяві підстави є неповажними, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 122 КАС України )
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Так, предметом оскарження в цій справі є вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI).
Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464-VI є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.
Облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464-VI.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.
Згідно абз.3,4 ч. 4 статті 25 Закону № 2464-VI вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Відповідно до абз.9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки (абз.10 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI).
Таким чином, положеннями Закону № 2464-VI визначений порядок дій платника в частині непогодження з отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.
Відповідно до пункту 1.3 статті 1 ПК України, цей Кодекс не регулює питання […] погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Отже, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду тривалістю 1095 днів не застосовується, тому позивач пропустив 10-денний строк звернення з цим позовом до суду, який встановлений Законом № 2464-VI.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 802/983/18-а, від 17 липня 2019 року у справі № 0740/1050/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 480/1192/19, висновки якого суд повинен враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
Доданими до заяви про поновлення строків доказами підтверджується, що позивач звернулась до суду через місяць після отримання вимоги про сплату боргу, тобто з пропуском строку.
Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, матеріали справи не містять.
Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.
Проте, зазначені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства щодо строків звернення до суду та є суто суб`єктивними обставинами.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 14.02.2019 в справі № 813/4921/17 не заслуговують на увагу, оскільки в ній дана оцінка іншим праовідносинам.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тобто, на мій погляд, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року ухвалена з порушенням норм процесуального права.
Суддя І.В. Сіваченко