Справа № 200/918/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 р. Справа№200/918/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2019 року шляхом надіслання поштою позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у виконавчому провадженні №58456201 щодо примусового виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року липень 2018 року на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 02 жовтня 2019 року про закінчення виконавчого провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, відкритого на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а, про зобов`язання Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію позивачу за період вересень 2017 року липень 2018 року, як таку, що суперечить вимогам закону;

- зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем незаконно закінчено виконавче провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а без вживання передбачених законодавством дій примусового характеру.

Відповідач відзив на позов не надав.

22 січня 2020 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху і позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

18 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України на 28 лютого 2020 року.

До судового засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 26 березня 2018 року № фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2 (а.с.45).

22 жовтня 2018 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій дискримінаційними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково (а.с.6-9).

Визнано протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період: вересень 2017 року-липень 2018 року.

Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) за період: вересень 2017 року-липень 2018 року.

22 січня 2019 року позивачу виданий виконавчий лист.

22 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58456201 (а.с.10).

Відповідно до листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09 серпня 2019 року №П-364-1687 18 березня 2019 року на адресу відповідача надійшов лист від Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 березня 2019 року за вих. №2973/07, в якому боржник повідомив, що ним добровільно виконано рішення суду.

Сума заборгованості у розмірі 31564,40 грн. обліковується на особовому рахунку пенсіонера ОСОБА_1 . Доплата за рішенням суду з 01 вересня 2017 року по 01 серпня 2018 року, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України потребує додаткового фінансування ресурсу де буде виплачена після отримання відповідного фінансування.

Боржник повідомив, що в межах своєї компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду в повному обсязі, а саме нарахована заборгованість згідно рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Фінансування пенсій, а також заборгованості за рішенням суду та контроль за виплатою проводяться розпорядниками вищого рівня.

Нараховану суму пенсії у розмірі 31564,40 грн. управлінням включено в потреби у коштах на виплату за рішенням суду та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для узгодження фінансування сум на виплату за рішенням суду.

20 серпня 2019 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а у задоволенні заяви державного виконавця про заміну способу та порядку виконання рішення суду відмовлено (а.с.30-31).

01 жовтня 2019 року державним виконавцем скеровано до Селидівського відділення Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у порядку статті 75 Закону України «Про кримінальне провадження», статті 382 Кримінального кодексу України.

02 жовтня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №58456201, відповідно до частини 3 статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.32-33).

При прийнятті рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (стаття 2 вказаного Закону).

Відповідно до частини 1 статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 4 статті 18 вказаного Закону визначено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Як вбачається з частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частин 1 та 2 статті 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 3 статті 63 вказаного Закону виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 вказаного Закону, яка визначає відповідальність за невиконання рішення, що, зокрема, зобов`язує боржника вчинити певні дії, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вказана стаття, як і спеціальний закон, не містить норм, які б звільняли боржника від відповідальності за невиконання без поважних причин рішення суду в залежності від тих чи інших обставин.

Поважними в розумінні наведених норм закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його волевиявлення.

Орган Пенсійного фонду України не заперечує проти того, що судове рішення, яке набрало законної сили підлягає виконанню, і невиплачену суму перерахованої на підставі такого судового рішення пенсії слід виплатити стягувачу.

У заяві, що надсилалася на адресу відповідача, він зазначав, що перераховану на підставі судового рішення суму пенсії буде виплачено за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 вказаного Положення Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи наведене, невиконання органом Пенсійного фонду України судового рішення в частині повної виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Фактично, наведена обставина є невиконанням рішення суду з боку органу Пенсійного фонду, проте це не є невиконанням рішення суду без поважних причин.

Це не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, накладення на орган Пенсійного фонду України штрафу, у такому випадку не захищає право особи (стягувача) на отримання бюджетних коштів.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а (провадження № К/9901/1598/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вказані обставини були враховані державним виконавцем при здійсненні заходів примусового виконання.

Отже, суд не приймає посилань позивача на положення частини 3 статті 63 Закону «Про виконавче провадження», оскільки за приписами вказаної норми виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у випадку невиконання рішення суду без поважних причин, а за даних спірних правовідносин не знайшов свого підтвердження факт невиконання пенсійним органом рішення суду саме без поважних причин.

За наведених обставин суд вважає, що відповідач діяв у межах та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова про закінчення виконавчого провадження №58456201, відповідно до частини 3 статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» є правомірною, отже, позовні вимоги в частині визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задоволенню не підлягають.

Оскільки позовна вимога про зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження №58456201 про примусове виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №0540/8865/18-а, на підставі виконавчого листа №0540/8865/18-а є похідною, у її задоволенні також необхідно відмовити.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3; ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Повний текст рішення складений 28 лютого 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко