Справа № 754/7411/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/7411/19 Суддя (судді) першої інстанції: Букіна О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): ОСОБА_1 ,

від відповідача: не з`явились,

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Бабарики Андрія Миколайовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Бабарики Андрія Миколайовича, в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1135363 від 09.05.2019 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1135363 від 09 травня 2019 року скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального і порушено норми процесуального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставами для його скасування.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано, що жодних правил дорожнього руху він не порушував, а його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції з невідомих підстав, у зв`язку з чим, відповідач взагалі не мав права вимагати у нього пред`явлення документів, у тому числі і протокол на проходження обов`язкового технічного огляду. Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що його транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, оскільки даний автомобіль підпадає під категорію транспортного засобу - легковий та не використовується ним з метою отримання прибутку.

Також позивач звертає увагу, що відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення. Разом з цим, апелянт вказує про те, що відповідачем не було дотримано встановленого законодавством порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки вказаним обставинам.

На підставі викладеного, позивач стверджує, що відповідач не мав законних правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП та винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні його позовних вимог є неправомірним та необґрунтованим, а отже має бути скасоване.

Відповідач та третя особа, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили. Відзивів на апеляційну скаргу до суду не надали.

З огляду на вказані обставини та керуючись положення ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість апеляційного розгляду даної справи без участі відповідача та третьої особи (їх представників).

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів, 09 травня 2019 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Київ старшим лейтенантом поліції Бабарикою А.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1135363.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Volkswagen LT 28", державний номерний знак НОМЕР_1 , 09 травня 2019 року о 05 год. 37 хв. за адресою: м.Київ, вул. Набережно-Печерська, 4, який підлягає обов`язковому технічному контролю та своєчасно його не пройшов, порушив приписи ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух» та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

За наведених обставин, відповідачем було постановлено рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що транспортний засіб "Volkswagen LT 28", державний номерний знак НОМЕР_1 належить до типу вантажний/вантажнопасажирський та експлуатується більше 2 років, а тому відповідно до вимог чинного законодавства повинен проходити обов`язковий технічний контроль кожні два роки.

З урахуванням викладеного, Солом`янський районний суд м. Києва встановив, що висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи. Стягнення за адміністративне правопорушення накладено у межах, визначених санкцією ч. 3 ст. 121 КУпАП, у той час як позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у оспорюваній постанові. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутніості правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи підставою для притягнення позивача до відповідальності стало те, що у порушення приписів ч. 3 ст. 121 КУпАП водій керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, оскільки не надав на вимогу інспектора відповідного документа.

При цьому, судовою колегією також встановлено, що позивач не заперечує факт відсутності у нього протоколу технічного огляду даного транспортного засобу та разом з цим стверджує, що він не зобов`язаний мати такого документу, оскільки його транспортний засіб не підлягає обов`язковому технічному контролю. При цьому, позивач вважає вимогу відповідача надати цей документ безпідставною, оскільки останній не мав правових підстав для його зупинки.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення з урахуванням доводів сторін та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Також, відповідно до приписів п. 1.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з приписами п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

У відповідності до пп. "б" п. 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Приписами ст. 29 ЗУ «Про дорожній рух» також встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що експлуатація транспортних засобів які не пройшли обов`язковий технічний контроль (за наявності обв`язку щодо проходження такого контролю) забороняється та такі транспортні засоби взагалі не допускаються до участі у дорожньому русі.

При цьому, положеннями наведених норм законодавства передбачено право працівника поліції зупинити водія та дати можливість оглянути транспортний засіб, у тому числі провести перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

За наведених обставин, судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта про те, що відповідач не мав законних підстав для перевірки проходження його транспортним засобом обов`язкового технічного контролю.

Відповідно до вимог ст. 33 вказаного Закону обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Положеннями ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» регламентовано, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Разом з цим, відповідно до приписів вказаної норми обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Як встановлено судом, в апеляційній скарзі позивач наголошує про те, що автомобіль Volkswagen LT 28 є легковим автомобілем, у зв`язку з чим підлягає обов`язковому технічному контролю виключно у разі його використання для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Також позивач зазначив, що використовує автомобіль виключно для забезпечення власних потреб.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 19 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що:

- при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо);

- при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 у графі "тип" транспортного засобу зазначено: «вантажний/вантажопасажирський».

Тобто, доводи позивача про те, що його транспортний засіб належить до категорії легкових автомобілів повністю спростовується даними свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу.

У свою чергу, судова колегія зауважує, що відповідно до п. 2 ч. ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації до двох років.

Проте, як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зазначений автомобіль був випущений у 1998 році та зареєстрований 27 грудня 2006 році.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк експлуатації автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , станом на 09 травня 2019 року перевищував два роки.

Таким чином, за наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач не мав права використовувати транспортний засіб "Volkswagen LT 28", державний номерний знак НОМЕР_1 без проходження обов`язкового технічного контролю.

Разом з цим, доводи апелянта про те, що відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки необхідність проходження даним транспортним засобом обов`язкового технічного контролю визначається на підставі даних свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, а також норм чинного законодавства. При цьому, факт не проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засом "Volkswagen LT 28", державний номерний знак НОМЕР_1 визнається самим позивачем.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення штрафу у розмірі 340,00 грн.

Доводи апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством у той час як позивачем не доведено обґрунтованості заявлених вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 286, 308, 313, 315-316, 321-322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О.Беспалов

В.Ю. Ключкович