Справа № 120/78/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

27 лютого 2020 р. Справа № 120/78/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю

секретаря судового засідання: Михайловського М.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача Піпка А.М.

відповідачів Портянка О.В., Дрепака Ю.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Антимонопольного комітету України, Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про: визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди

УСТАНОВИВ

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України, Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Антимонопольного комітету України від 08.06.2011 № 539-ВК позивача призначено на посаду голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Наказом Антимонопольного комітету України від 11.12.2019 № 1414-ВК із змінами, внесеними наказом Антимонопольного комітету України від 27.12.2019 № 1494-ВК, позивача звільнено із посади голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Підставою для прийняття наказу від 11.12.2019 № 1414-ВК був наказ Антимонопольного комітету України від 10.12.2019 № 1404 про затвердження висновків щодо результатів службової діяльності голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України у 2019 році.

Позивач вважає накази прийняті відносно нього протиправними і такими що підлягають скасуванню, а тому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 10.12.2019 № 1404 "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності голів територіальних відділень у 2019" в частині Висновку щодо результатів службової діяльності голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОСОБА_1 за 2019 рік та сам Висновок;

- визнати протиправним та скасувати наказ Антимонопольного комітету України від 11.12.2019 № 1414-ВК "Про звільнення ОСОБА_1 " зі змінами внесеними наказом Антимонопольного комітету України від 27.12.2019 № 1494-ВК "Про внесення змін до наказу від 11.12.2019 № 1414-ВК";

- поновити на посаді з дня незаконного звільнення з 27.12.2019;

- стягнути із відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 27.12.2019;

- стягнути із відповідача моральну шкоду в сумі 140000,00 грн.

17.02.2020 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування у Антимонопольного комітету України результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2019 рік всіх голів обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

Клопотання мотивовано тим, що Антимонопольний комітет України упереджено і безпідставно здійснив негативне оцінювання позивача за результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» за 2019 рік.

Представник позивача зазначає, що інші голови обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України при виконанні завдань теж надали не менше двох пропозицій до Завдання № 2 щодо проведення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольний комітет України. Однак, за наслідком їх розгляду, головам територіальних відділень Антимонопольного комітету України у інших областях виставлена вища оцінка на відміну від позивача. Тому, на думку представника позивача, відповідач в процесі оцінки службової діяльності позивача порушив принцип рівності в оцінці поставлених завдань, та проявив дискримінаційний підхід щодо позивача у справі.

З метою доведення вказаної обставини, представник позивача просив витребувати результати виконання завдань всіх голів обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України, посилаючись на неможливість самостійно отримати докази, з огляду на віднесення їх до інформації з обмеженим доступом.

У підготовчому судовому засіданні 27.02.2020 позивач та його представник підтримали клопотання про витребування результатів виконання завдань за 2019 рік всіх голів обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України.

Представники відповідачів заперечили проти задоволення клопотання, пояснивши, що документи про необхідність витребування яких зазначає сторона позивача, не мають відношення до обставин справи, а відтак не можуть вважатися належними доказами.

Надавши оцінку клопотанню про витребування доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення із наступних мотивів.

Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Норми ст. ст. 73-76 КАС України передбачають такі критерії оцінки доказів як їх належність, допустимість, достовірність та достатність. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 73 КАС України).

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 73 КАС України).

Суд зазначає, що предметом оскарження у цій справі є наказ Антимонопольного комітету України від 10.12.2019 № 1404-ВК «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОСОБА_1 за 2019 рік» та прийнятий на його підставі наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » від 11.12.2019 № 1414.

Із змісту позовної заяви та відзиву на неї встановлено, що позивач вважає необ`єктивними висновки щодо оцінювання поставлених перед ним завдань, ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності. Натомість відповідач із аргументами позивача не згідний, зазначаючи, що оцінювання проведено у відповідності до Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України № 640 від 23.08.2017 «Про затвердження типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців».

Суд встановив, що Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», носять індивідуальний характер та адресовані ОСОБА_1 особисто (а.с. 12). За результатом виконання завдань позивачем підготовлено індивідуальний звіт від 14.11.2019 (а.с.13-16). Тому і результати оцінювання у формі висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності позивача у 2019 році стосуються тих завдань, які поставлені перед позивачем, що обумовлюють особливості їх виконання.

Натомість результати виконання завдань усіма іншими голами обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України не можуть містити інформацію як про належне так і про неналежне виконання поставлених перед позивачем завдань, що пов`язано як із індивідуальними особливостями поставлених завдань так і звітом про їх виконання. Відтак, докази які просить витребувати представник позивача у клопотанні, не можуть вважатися належними у розумінні ст. 73 КАС України, що виключає підстави для задоволення клопотання про їх витребування.

Щодо аргументів представника позивача про те, що докази про витребування яких зазначено у клопотанні можуть підтвердити факт дискримінаційного ставлення до позивача у справі, то суд оцінює їх критично із таких мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ВІД 6 вересня 2012 року № 5207-VI, дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд зазначає, що не кожна відмінність у ставленні до особи може бути кваліфікована як дискримінація. Для висновку про наявність дискримінаційного підходу потрібно встановити, що інші особи в аналогічних ситуаціях зазнають привілейованого ставлення. Відмінність у ставленні може вважатися дискримінаційною тоді, коли немає об`єктивного і обґрунтованого виправдання.

Розглядаючи клопотання про витребування доказів, суд встановив, що специфіка оцінювання результатів службової діяльності голів обласних територіальних відділень Антимонопольного комітету України обумовлена як поставленими завданнями так і поданим за результатом їх виконання звітом. При цьому зміст внесених позивачем пропозицій для забезпечення роботи Тимчасових адміністративних колегій Комітету не може вважатися аналогічним тим, що внесені іншими керівниками територіальних відділень. Тому, й обставини оцінювання службової діяльності позивача не є аналогічними обставинам оцінювання осіб, що займають посади голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України у інших областях. Висновок узгоджується також із наданими позивачем у судовому засіданні поясненнями, у яких він звернув увагу на те, що за своєю сутністю у кожного керівника територіального відділення як завдання так і звіт є індивідуальними.

Отже, доводи позивача про ймовірний дискримінаційний підхід при оцінюванні його службової діяльності є безпідставними, а тому клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 72, 73, 94, 248, 256, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі № 120/78/20-а відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Богоніс Михайло Богданович