Справа № 145/1926/19
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2020-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/1926/19
Провадження №2-а/145/3/2020
Рішення

іменем України

11.02.2020 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції №1 Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рекути Н.П. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказує, що 12.11.2019 року відповідач виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі Серія ДП 18 №390710, згідно якого зазначив, що 12.11.2019 року о 22 год 50 хв в м. Гнівань, по вул. Соборна, він керував автомобілем, не маючи при собі поліса обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив 2.1.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КупАП, а також притягнув до адміністративної відповідальності, наклавши штраф у розмірі 425,00 грн.

Притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконним з наступних причин:

Відповідач порушив п. 10 Розділу XIII Інструкції "З оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за №1395, оскільки неповністю зазначив посаду та звання, а також ім`я та по батькові.

Відповідно до п.2 розділу ІУ Інструкції №1395 зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КупАП, яка передбачає обов`язковість зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Інспектор зазначив п. 2.1.1 ПДР України, що не відповідає характеру порушенню.

Вважає, що відповідач порушив порядок отримання доказів, зупинив його і одразу почав перевіряти поліс.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті, чого інспектор не виконав. Тобто обов`язок зупинитися лише на вмотивовану вимогу поліції із вказаною причиною зупинки, якщо цього не сталося, то зупинка поліцейським вважається безпідставною та порушує його конституційні права, адже людина відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Щодо документів, які необхідно пред`явити на вимогу інспектора патрульної поліції, Пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу (автомобіля) повинен мати при собі:

посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон);

поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України;

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Іншими словами це письмова угода між страхувальником і страховиком, яка засвідчує, що страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму. Тому поліс автоцивілки обов`язково повинен бути у водія транспортного засобу, що дає право користуватися транспортним засобом. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначається, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам, органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пункт 21.2. цього закону передбачає, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, та органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Щодо того, яким актом слід керуватись у разі суперечності норм підзаконного нормативно-правового акта нормам Закону України, слід зазначити наступне. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади Верховною Радою України, тому закон має вищу юридичну силу. А підзаконний нормативний акт, якими є і ПДР України, (бо вони затверджуються постановою Кабінету Міністрів України), приймається у відповідності до вимог Законів, та повинні відповідати їм.

Окремо слід зазначити, що є централізована база даних страхових полісів МТСБУ, що були виписані на автомобіль, де он-лайн можна подивитися, чи видавався страховий поліс на певний транспортний засіб, чи ні, а також перевірити його чинність. Ця база є відкритою для всіх осіб, у пошуку слід зазначити лише державний номер автомобіля, в результаті видно застрахований автомобіль чи ні.

Закон України має вищу юридичну силу, ніж підзаконний акт - ПДР України.

Просить скасувати Постанову ДП 18 №390710 від 12.11.2019 року про накладення

адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Гніванського відділку поліції старшого сержанта поліції Рекути Н.П.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач - інспектор сектору реагування патрульної поліції №1 Гніванського відділку поліції старший сержант поліції Рекута Н.П., в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву не надала.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ДП 18 №390710 від 12.11.2019 року, винесеної інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Гніванського ВП ст.сержантом поліції Рекутою Н.П., ОСОБА_2 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а саме: 12.11.2019 року о 22 год 50 хв в м. Гнівань, по вул. Соборна, він керував автомобілем, не маючи при собі поліса обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив 2.1 г ПДР України (а.с.4), за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.258 КУпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано до суду відзиву на позовну заяву позивача, доказів на підтвердження правомірності винесення ним постанови серії ДП 18 №390710 від 12.11.2019 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, відносно позивача, а також не спростовано доводів позивача та не подано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі ч. 5 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 242, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 280, 283, 284, 287, 288, 289 КУпАП,

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ДП 18 №390710 від 12.11.2019 року по справі про адміністративне правопорушення від 12 листопада 2019 року, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції №1 Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рекутою Н.П. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення в розмірі 425, 00 гривень.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення сторонам та їх представникам копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ратушняк І. О.