Справа № 808/4044/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2020 року

Київ

справа №808/4044/17

адміністративне провадження №К/9901/3875/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 808/4044/17

за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району до Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, третя особа - Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» про визнання протиправною та скасування вимоги, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудистслужби в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року (головуючий суддя: Садовий І.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року (колегія суддів: головуючий суддя: Добродняк І.Ю., судді: Бишевська Н.А., Семененко Я.В.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, третя особа - Комунальне підприємство «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», в якому просив:

1.1. визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 14 листопада 2017 року №04-08-15-15/5465 щодо усунення порушень законодавства.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що, на думку позивача, висновки ревізії, що викладені в акті ревізії, є необґрунтованими та протиправними, оскільки на момент надання послуг з поточного ремонту внутрішньо квартальних проїздів (доріг) за договором від 03 травня 2017 року № 60 та взагалі в Україні не існує порядку визначення вартості відходів фрезування, внаслідок чого сторони за договором позбавлені можливості обліковувати відходи фрезерування асфальтобетонного покриття. Обсяг відходів фрезерування асфальтобетонного покриття визначався комісійно (замовник, підрядник) шляхом складання акту, в якому, на підставі обмірів, в подальшому, здійснювався розрахунок обсягу відходів фрезерування асфальтобетонного покриття на місце перевезення цих відходів. Відходи фрезерування асфальтобетонного покриття, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є активом через відсутність діючою порядку визначення вартісної оцінки цих відходів та законодавчо або нормативно визначених напрямків їх використання при поточному ремонті доріг вулично-дорожньої мережі міст, сіл, селищ.

1.3. Також позивач зазначав про те, що спірна вимога не містить посилання на порушення вимог ДСТУ БД.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», який носить обов`язковий характер при визначенні вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, а також кредитів, наданих під державні гарантії. Крім того, у вимозі відсутні обґрунтовані посилання на порушення інших законодавчих та нормативних документів, які регулюють порядок визначення вартості виконаних робіт, а також порядок (метод) обрахунку відходів асфальтної крихти та визначення її вартості.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, адміністративний позов задоволено.

2.1. Визнано протиправною та скасовано вимогу Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 14 листопада 2017 року №04-08-15-15/5465 щодо усунення порушень законодавства.

2.2. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що «законність» письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, тобто наявність підстав для її скерування адресату, чого у даному випадку не мало місця, а спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене, в світлі обов`язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи, є порушенням вимог статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та пункту 46 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії. Відтак, відповідачем не доведена правомірність прийнятої спірної вимоги від 14 листопада 2017 року № 04-08-15-15/5465 щодо усунення порушень законодавства.

ІІІ. Касаційне оскарження

3. Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

3.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно не з`ясували обставин справи та не звернули увагу на те, що спірна вимога винесена у межах повноважень відповідача як органу державного фінансового контролю, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням правових висновків Верховного Суду. Зазначає, що жоден нормативно-правовий акт не встановлює вимоги до форми і змісту обов`язкової вимоги органу державного фінансового контролю. Оскільки ревізією було встановлено порушення, повне усунення яких в період ревізії не забезпечено вжитими заходами, вважає спірну вимогу правомірною, а висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для її скасування - помилковими.

4. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, за змістом якого висловив незгоду з викладеними відповідачем в скарзі доводами та повідомив свою думку про правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення цього позову, просив судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

5. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2017 року по справі № 334/5791/17, направленої СВ Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області листом від 18 вересня 2017 року №311/40104-17, ревізійною групою відповідача проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району за період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

6. Результати ревізії оформлено актом ревізії від 06 жовтня 2017 року № 08.15-16/7, який підписано посадовими особами Районної адміністрації із запереченнями від 26 жовтня 2017 року, на які відповідачем надано висновки від 14 листопада 2017 року.

7. Ревізією встановлено, що відповідно до актів, складених та підписаних представниками Районної адміністрації та КП «ЕЛУАШ», затверджених головою Районної адміністрації, при розбиранні асфальтобетонного покриття під час виконання робіт з поточного ремонту внутрішньо квартальних проїздів (доріг) Хортицького району м. Запоріжжя по Договору № 60, отримано відходи фрезерування асфальтобетонного покриття (асфальтобетонна крихта) у загальній кількості 511 тонн. Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) по Договору № 60, складених КП «ЕЛУАШ» та підписаних сторонами, обсяг відходів фрезерування асфальтобетонного покриття обраховано відповідно глибини фрезерування, площі доріг, на якій проводиться знімання асфальтобетонного покриття, з урахуванням питомої ваги асфальтобетонної крихти.

8. Виходячи з вказаних обставин, Держаудитслужба дійшла висновку, що за результатами виконання робіт з поточного ремонту внутрішньоквартальних проїздів (доріг) Хортицького району м. Запоріжжя за Договором від 03 травня 2017 року № 60, отримано відфрезований матеріал (асфальтобетонна крихта) у кількості 511 тонн, який не був оприбуткований по бухгалтерському обліку Районної адміністрації, чим порушено частини першу, п`яту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

9. Згідно затверджених актів, асфальтобетонну крихту у кількості 511 тонн вивезено для тимчасового зберігання на територію виробничої бази ШЕД- 1 КП «ЕЛУАШ» по вул. Зачиняєва, 4. Витрати з перевезення відходів фрезерування асфальтобетонного покриття до місця тимчасового складування - території виробничої бази ШЕД-1 КП «ЕЛУАШ» по вул. Зачиняєва, 4 включено до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) за травень 2017 року №310, за червень 2017 року №№ 423-426 та №518.

10. При цьому, в ході зустрічної звірки встановлено, що операцію з прийняття на тимчасове зберігання асфальтобетонної крихти у кількості 511 тонн в бухгалтерському обліку КП «ЕЛУАШ» не відображено.

11. Головний бухгалтер КП «ЕЛУАШ» зазначила, що у зв`язку з відсутністю договору на відповідальне зберігання асфальтобетонної крихти, яка є власністю балансоутримувача доріг, на КП «ЕЛУАШ» не рахується зазначене найменування товарно-матеріальних цінностей.

12. При цьому, в ході зустрічної звірки встановлено, що КП «ЕЛУАШ» веде оперативний облік переданої асфальтобетонної крихти на місцях тимчасового зберігання, з подальшим її використанням, з інформацією про напрямки її використання, які здійснювалися з погодженням власників (балансоутримувачів).

13. Так, згідно даних оперативного обліку асфальтної крихти, переданої на тимчасове зберігання КП «ЕЛУАШ», та напрямків її використання станом на момент проведення зустрічної звірки, відходи фрезування асфальтобетонного покриття (асфальтобетонної крихти), отримані внаслідок знімання асфальтобетонного покриття доріг під час виконання робіт з поточного ремонту внутрішньо квартальних проїздів (доріг) Хортицького району м. Запоріжжя за договором від 03 травня 2017 року №60, були використані у кількості 229,2 тонн на посипку доріг на території Хортицького району.

14. З приводу встановлених ревізією фактів не відображення в обліку Районної адміністрації операції з оприбуткування відфрезерованого матеріалу, придатного для подальшого використання, Голова Районної адміністрації повідомив, що відходи фрезерування асфальтобетонного покриття (асфальтобетонна крихта) у період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року не оприбутковувались у зв`язку з тим, що первинні документи до відділу бухгалтерського обліку не надходили.

15. Відповідачем на підставі акту позапланової ревізії від 06 жовтня 2017 року направлено позивачу вимогу від 14 листопада 2017 року №04-08-15-15/5465 щодо усунення порушень законодавства.

16. У вказаній вимозі з огляду на те, що встановлені порушення законодавства не усунуті позивачем в період ревізії, та на підставі пункту 1 частини 1 статті 8, пункту 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 16 пункту 6, пункту 7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43, підпункту 14 пункту 6 Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Східного офісу Держаудитслужби від 29 лютого 2016 року №3, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550, визначена вимога усунути виявлене порушення законодавства в установленому законодавством порядку, вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів надати до Управління в термін до 13 грудня 2017 року.

17. Не погоджуючись з вищевказаною вимогою відповідача як суб`єкта владних повноважень, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

18. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

20. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

21. За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

22. Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

23. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

24. Частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

25. Пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено право органу фінансового контролю пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

26. Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі Порядок № 550).

27. Відповідно до пункту 2 цього Порядку, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

28. Згідно з пунктами 45, 46 Порядку, у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

29. Відповідно до пункту 50 Порядку, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

VI. Позиція Верховного Суду

30. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

31. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з оскарженням позивачем окремих положень вимоги відповідача щодо усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії та не усунутих об`єктом контролю під час її проведення.

33.

34. Виходячи з предмету спору в цій справі, а також виходячи з системного аналізу наведених вище норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд зауважує про наявність у органу державного фінансового контролю компетенції здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

35. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно із методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення порушень, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю дотримання законодавства з питань збереження і використання активів.

36. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

37. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом пред`явлення такої вимоги. Ці збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

38. Отже, збитки чи інші суми, які підлягають стягненню, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення та обґрунтованість вимог перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не суд, який розглядає адміністративний позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

39. Аналогічну правову позицію стосовно вирішення спорів вказаної категорії неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 23 лютого 2016 року (справа №818/1857/14), а також Верховний Суд у постановах від 23 квітня 2019 року (справа №820/339/17), від 28 березня 2019 року (справа №813/1745/17), від 11 грудня 2019 року (справа №2-а-2451/11/2170).

40. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд наголошує, що орган фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка є обов`язковою до виконання без додаткових заходів лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних зі стягненням виявлених в ході перевірки збитків.

41. Водночас, законність та правильність обчислення розміру визначення збитків, зазначених у цій вимозі може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу фінансового контролю до винних осіб, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

42. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно в межах розгляду цієї справи здійснили аналіз правильності визначення розміру збитків та їх заподіяння позивачем у спірній вимозі, оскільки перевірку обґрунтованості вимог контролюючого органу має здійснювати суд, що розглядає позов про стягнення відповідних збитків, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

43. На наведені обставини суди попередніх інстанцій уваги не звернули, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

44. Крім цього, Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача, взяті до уваги судами попередніх інстанцій, про необгрунтованість спірної вимоги та відсутність в її тексті вказівки на порядок усунення виявлених ревізією порушень з огляду на таке.

45. Судом вище зазначено, що направлення районній адміністрації вимоги про усунення порушень, встановлених ревізією, відповідає компетенції відповідача та здійснене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Крім цього, вимога відповідає критеріям, яким згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень.

46. Враховуючи це, Верховний Суд вважає безпідставними висновки судів та доводи позивача про те, що спірна вимога не містить чітких, конкретних та зрозумілих приписів на адресу Управління, є юридично невизначеною, оскільки не містить спосіб усунення, коло заходів які повинен вчинити позивач та посилання на конкретні норми чинного законодавства, якими вони передбачені.

47. Суд наголошує, що наділяючи органи державного фінансового контролю правом пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, Закон України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не встановлює будь-яких застережень щодо способу виконання підконтрольною особою вимоги, також таких застережень не встановлюють інші чинні правові акти, які регулюють спірні правовідносини.

48. Таким чином, доводи касаційної скарги спростовують висновки судів попередніх інстанцій та приймаються Судом в якості належних.

49. Отже, задовольняючи адміністративний позов, суди першої та апеляційної інстанції повно встановили обставини справи, але допустили неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

50. Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

51. Відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

52. Таким чином, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд вважає необхідним скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

VIІ. Судові витрати

53. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби в особі управління Східного офісу Держаудистслужби в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року задовольнити.

2. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року в цій справі скасувати.

3. Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді О.В. Калашнікова

В.М. Соколов