Справа № 640/15896/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Київ № 640/15896/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Центренерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач, ВПВР УДВС у Київській області), в якому просило:

- визнати протиправними дії щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП №41542388, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню;

- визнати протиправними дії щодо винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 06.08.2019 року ВП №41542388, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню;

- визнати протиправними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2019 року ВП №59739241, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню;

- визнати протиправними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2019 року ВП №59739509, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає про те, що у виконавчому провадженні №41542388, відкритому на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва №2а-8550/12/2670 про стягнення з ПАТ «Центренерго» на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів України адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 7 411 879,94 грн на користь Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів України.

Позивач вказує, що 23.10.2017 pоку між ПАТ «Центренерго» та Київським міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів України було укладено мирову угоду у процесі виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.07.2012 року по справі №2а-8850/12/2670 на умовах розстрочення заборгованості протягом 36 місяців. Ухвалою суду у вказаній справі 26.04.2018 pоку було затверджено умови примирення сторін із істотною умовою розстрочення заборгованості строком на 36 місяців. По день звернення із даним позовом до суду боржником сумлінно виконувались умови примирення, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Однак, не зважаючи на неодноразові звернення ПАТ «Центренерго» до державного виконавця, останнім 06.07.2019 року було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №41542388 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва №2а-8850/12/2670.

Під час вчинення виконавчих дій з поновленого виконавчого провадження №41542388, державною виконавчою службою було винесено постанову про стягнення з ПАТ «Центренерго» виконавчого збору у розмір 741 187,99 грн та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 750, 00 грн від 06.08.2019 року. У той же день, виконавчою службою Київської області була винесена постанова про закінчення ВГІ № 41М2388, а постанови про стягнення витрат виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окремі виконавчі провадження.

При цьому, як наголошує позивач, підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум грошових коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі грошових сум, а виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми та обраховується лише від розміру фактично стягнутої грошової суми. Однак, у контексті обставин даної справи, за результатами здійснення заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем не було стягнуто жодних грошових коштів з боржника, навпаки, між стягувачем та боржником було укладено мирову угоду від 23.10.2017 pоку, яка була затверджена судом 26.04.2018 року і умови якої ПАТ «Центренерго» належним чином виконує.

Враховуючи вищезазначені обставини, державною виконавчою службою фактично не було стягнуто грошові кошти по виконавчому провадженню №41542388, а тому постанова про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП №41542388 із ПАТ «Центренерго» та постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2019 року №59739241 на підставі постанови №41542388 виданої 06.08.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 06.08.2019 pоку у виконавчому провадженні №41542388, вона не містить належного обґрунтування щодо стягненої грошової суми у розмірі 750,00 грн, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню, як і постанова про відкриття виконавчого проваджений від 07.08.2019 pоку №59739509.

Заперечуючи проти заявлених позивачем вимог відповідач у відзиві на позовну заяву від 23.10.2019 року в якій стверджує, що , державний виконавець, при винесені постанов про відкриття виконавчих проваджень, постанови про стягнення виконавчого збору, станови про закінчення виконавчого провадження, діяв із суворим дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в межах наданих йому повноважень (статті 27, 39, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження»), не допустивши жодного порушення.

Зокрема, відповідач вказує, що 17.02.2014 року державним виконавцем на підставі пункту 4 частини першої статті 37, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. 02.08.2019 року до відділу за вх. №4205 надійшов лист від стягувача разом з ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2018 року по справі №2a-8550/12/2670 затверджено мирову угоду.

06.08.2019 року державним виконавцем на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій. В цей же день були винесені постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 741 187,99 грн (10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом), на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Також 06.08.2019 року державним виконавцем на підставі статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 750 грн.

У зв`язку з винесенням державним виконавцем постанови від 06.08.2019 року про закінчення виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору №41542388 від 06.08.2019 року та витрат виконавчого провадження №41542388 від 06.08.2019 року виведено в окремі виконавчі провадження (ВП №59739509, ВП №597392441) у відповідності до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до положень статей 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження: №59739241 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору та №59739509 з примусового виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Вчиняючи дії у виконавчому провадженні та приймаючи оскаржувані постанови державний виконавець, за твердженням відповідача суворо дотримувався положень чинного законодавства, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі і призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно даною ухвалою від відповідача витребувані матеріали виконавчих проваджень ВП №41542388, ВП №41542388, ВП №59739241 та ВП №59739509.

На виконання вимог ухвали суду матеріали виконавчих проваджень надані відповідачем 23.10.2019 року.

Оскільки в призначене на 13.11.2019 року судове засідання учасники справи, повідомлені у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, не з`явились, судом складена відповідна довідка та на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України продовжено розгляд справи в порядку письмового провадження.

19.02.2018 року судом, у зв`язку із виявленими недоліками позовної заяви, постановлена ухвала про залишення позову без руху і встановлено позивачу термін для надання доказів сплати судового зору у належному розмірі.

На виконання вимог ухвали суду позивач 25.02.2020 року надав відповідні докази, у зв`язку з чим судом 28.02.2020 року винесена ухвала про продовження розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2012 року №2а-8550/12/2670, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.02.2015 року, задоволено позовні вимоги прокурора Солом`янського району міста Києва в інтересах держави в особі Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів України й стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь Державного бюджету України заборгованість у розмірі 7 411 879,94 грн, з яких: адміністративно-господарська санкція у розмірі 7 366 209,50 грн та пеня у розмірі 45 670,44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2013 року у справі №15/76-6-43/624-6 про банкрутство ПАТ «Центренерго» забезпечено вимоги кредиторів та зупинена примусове стягнення з ПАТ «Центренерго» на підставі ряду виконавчих документів, в тому числі на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2013 року у справі №2а-8550/12/2670 про стягнення із ПАТ «Центренерго» 7 411 879,94 грн.

17.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №41542388 на підставі виконавчого листа №2а-8550/12/2670 на підставі пункту 4 частини першої статті 37 та статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

23.10.2017 року між ПАТ «Центренерго» та Київським міським відділенням фонду соціального захисту інвалідів укладено мирову угоду у процесі виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2012 року у справі №2а-8550/12/2670 на умовах розстрочення заборгованості протягом 36 місяців.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2018 року у справі №2а-8550/12/2670 затверджено умови примирення сторін із істотною умовою розстрочення заборгованості строком на 36 місяців.

Згідно платіжних доручень №2244 від 12.06.2018 року, №2901 від 18.07.2018 року, №2256 від 16.08.2018 року, №3885 від 18.09.2018 року, №4408 від 17.10.2018 року, №4965 від 19.11.2018 року, №5452 від 20.12.2018 року, №235 від 18.01.2019 року, №695 від 19.02.2019 року, №1079 від 20.03.2019 року, №1518 від 19.04.2019 року, №1972 від 17.05.2019 року, №2314 від 20.06.2019 року та №2621 від 22.07.2019 року ПАТ «Центренерго» належним чином виконує умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2018 року у справі №2а-8550/12/2670.

06.08.2019 року в.о. начальника ВПВР УДВС у Київській області винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».

В цей же день посадовою особою ВПВР УДВС у Київській області видані постанови:

- про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 750,00 грн;

- про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 741 187,99 грн.

Також 06.08.2019 року в.о. начальника ВПВР УДВС у Київській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а/8550/12/2670 на підставі пункту 2 частини першої статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Даною постановою (пункт 2 резолютивної частини) постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окремі виконавчі провадження.

07.08.2019 року відповідачем винесені постанови:

- у ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року про стягнення з ПАТ «Центренерго» витрат на проведення виконавчих дій у сумі 750,00 грн;

- у ВП №59739241 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року про стягнення з ПАТ «Центренерго» виконавчого збору у розмірі 741 187,99 грн.

Не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору від 06.08.2019 року ВП №41542388, про стягнення витрат виконавчого провадження від 06.08.2019 року ВП №41542388, від 07.08.2019 року у ВП №59739509 та у ВП №59739241, а також діями відповідача по їх винесенню, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам при вирішенні спору по суті, враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до норм, викладених у статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з частиною п`ятою та шостою статті 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга наведеної норми).

У відповідності до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Аналіз вищевказаних норм дають підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Пунктом 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

В пункті 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2832/5) встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Наведені положення чинного на час виникнення спірних правовідносин дають підстави стверджувати, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах 26.09.2018 у справі №750/5082/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76696017), від 20.11.2019 у справі №480/1558/19 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85803961).

При цьому, судом враховується, що на час відкриття виконавчого провадження №41542388 за заявою Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, зареєстрованої 09.01.2014 року, по примусовому виконанню виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2012 року №2а-8550/12/2670 до спірних правовідносин застосовувались положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон №606-XIV у відповідній редакції).

Так, частиною першою статті 28 Закону №606-XIV встановлювалось, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. … У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

З тексту постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.01.2014 року вбачається, що пунктом 2 її резолютивної частини боржнику (ПАТ «Центренерго» встановлювався 7-денний строк з дня винесення постанови та повідомити відділ для самостійного виконання. У пункті 3 цієї ж частини постанови державного виконавця зазначається, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Як свідчать матеріали справи і не спростовується позивачем, у визначений виконавцем термін вимоги постанови від 13.01.2014 року про відкриття виконавчого провадження боржником самостійно не виконано.

Згідно частини третьої статті 27 Закон №606-XIV у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Таким чином, спеціальним законодавством як на час відкриття виконавчого провадження (2014 рік) так і на день винесення виконавцем спірних постанов (2019 рік) встановлювалось виключення для нарахування і стягнення з боржника виконавчого збору - добровільне виконання виконавчого документу до відкриття виконавчого провадження. Закон №606-XIV, крім наведеного встановлював також додаткову підставу - самостійне виконання виконавчого документа у визначений виконавцем термін.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і їх правового регулювання, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача по винесенню постанов від 06.08.2019 року ВП №41542388 про стягнення виконавчого збору та від 07.08.2019 року ВП №59739241 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року про стягнення виконавчого збору, а також для визнання протиправними і скасування зазначених постанов, винесених відповідачем із дотриманням вимог законодавства у відповідності до покладених на нього повноважень.

Оцінюючи правомірність дій відповідача та постанов про стягнення витрат виконавчого провадження від 06.08.2019 року ВП №41542388 та від 07.08.2019 року ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження, судом враховується наступне.

Як вже наголошувалось судом, відповідно до пункту 7 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Абзацом 3 частини третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Відповідно до пункту 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Згідно з розділом I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ №2830/5) до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Розділом ІІ Наказу №2830/5 встановлено, що розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, а також беручи до уваги те, що державним виконавцем у спірній постанові від 06.08.2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не зазначено види та розмірі витрат виконавчого провадження, з яких складається сума 750,00 грн, суд приходить до висновку про протиправність даної постанови, а відтак така постанова підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що постанова відповідача від 06.08.2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження визнається судом протиправною з огляду на відсутність будь-яких доказів понесення витрат виконавчого провадження у визначеному розмірі, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною і постанови від 07.08.2019 у ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року про стягнення витрат виконавчого провадження.

Оскільки дії по винесенню вказаних постанов вчинені саме виконуючим обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича, такі, з урахуванням заявлених позивачем вимог і висновків суду, визнаються судом протиправними.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 2 цього Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій лише в частині позовних вимог.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для частикового задоволення вимог позивача.

Згідно частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови від 06.08.2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 06.08.2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправними дії виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови від 07.08.2019 року ВП №59739241 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 07.08.2019 у ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06.08.2019 року.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (адреса: 03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, літ. «Є», ) судові витрати по сплаті судового збору 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) гривні 13 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, код ЄДРПОУ - 34481907).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська