Справа № 520/12831/19
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 лютого 2020 р. № 520/12831/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

за участі

представника позивача Новохацької Н.Є.

представника відповідача Виноградова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода" (вул. Борисова, буд. 51, с. Довгеньке, Ізюмський район, Харківська область, 64371, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправними та скасування рішення і вимоги ,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 18.11.2019, згідно якої СТОВ Злагода визначено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 12535.36 грн; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 08.11.2019, згідно якого СТОВ Злагода застосовано штрафні санкції в загальному розмірі 3176.41 грн.; вирішити питання розподілу судових витрат в порядку ч.5 ст.143 КАС України.

Ухвалою від 28.11.2019 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 16.01.2020 продовжено термін підготовчого судового засідання на 1 місяць.

Протокольною ухвалою від 19.02.2020 закрито підготовче судове засідання та з урахуванням положень ч.7 ст.181 КАС України розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити пославшись на те, що ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована; фізичні особи, з якими підприємство уклало договори підряду, не керувалися внутрішніми положеннями суб`єкта господарювання, не отримували матеріальну допомогу та щомісячні виплати, як працівники, час роботи цих осіб не зазначено в табелях обліку використання робочого часу. При цьому, всі зазначені в акті фізичні особи надавали послуги саме за цивільно-правовими договорами, згідно з актами виконаних робіт.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив залишити позовні вимоги без задоволення з тих підстав, що під час проведення перевірки оцінювалась не форма договорів, а наявність фактичних трудових відносин між позивачем і зазначеними фізичними особами. Зауважив, що метою укладення договорів є організація процесу праці, відповідно предметом угод є сам процес праці, тобто виконання певної роботи (певних трудових функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, у договорах також не зазначено, які саме результати очікуються позивачем від виконавців, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату (які саме послуги повинні надаватись у розумінні їх обсягу конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та не можуть бути відображені в актах виконаних робіт). Наявність ознак трудового договору в договорах цивільно-правового характеру, на думку відповідача, є підставою для визнання таких договорів трудовими, оскільки зміст переважає над формою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Судовим розглядом встановлено, що фахівцями відповідача з 07.10 по 16.10.20219 проведено фактичну перевірку СТОВ «Злагода» з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)

Під час проведення перевірки встановлено порушення вимог: ст.24 Кодексу законів про працю, ст.7, ч.5 ст.8 розділу ІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження за період січень-вересень 2019 у розмірі 56978.93 грн. та як наслідок не нарахування 22 % єдиного внеску у сумі 12535.36 грн., про що складено акт від 17.10.2019 № 379/20-40-33-05-08/31003834.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення:

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборі або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.11.2019 № , яким підприємству на підставі положень п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено штраф у розмірі 3176.41 грн.;

вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2019 № Ю-, якою на підставі ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зобов`язано позивача сплатити недоїмку з ЄСВ у сумі 12535.36 грн.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч.1 ст. 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Судовим розглядом встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що між позивачем (замовник) та громадянами України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 укладені договори підряду.

Відповідно до п.1.2 Договорів підрядник зобов`язується виконати низку робіт матеріалами, технікою та засобами позивача. Роботи визначаються у відповідних завданнях, які надаються підряднику в усній або письмовій формі (п.1.3, 1.4 Договорів). Приймання - передача виконаних робіт оформлюється актом , який підписується сторонами не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним (п.1.6. Договорів). У договорах зазначено, що виконавець виконує роботу на свій ризик (п.1.1 Договорів)

Відповідно до розділу 4 Договорів «Ціна і порядок оплати» ціна робіт погоджується сторонами у додатках до Договорів; замовник сплачує підряднику плату за виконані роботи протягом 20 банківських днів після підписання сторонами відповідного акту виконаних робіт, готівкою або через касу замовника або у безготівковому порядку на картковий банківській рахунок підрядника або у будь-яких інший спосіб не заборонений законодавством України. Ціна робіт включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконані ним роботи

Відповідно до п. 5.1. розділу 5 Договорів «Відповідальність сторін» сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 8.1. розділу 8 Договорів «Строк дії договору та інші умови» терміни дії зазначених договорів встановлені з моменту його підписання сторонами та до 31 грудня відповідного року.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем за вказаних осіб сплачено податок на доходи фізичних осіб, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військовий збір.

Аналіз змісту вказаних договорів та наданих на їх виконання документів вказує на те, що метою договорів є отримання саме певного процесу, наприклад, навантаження на Т-156 (190 годин)-а.с.47, ремонтні роботи (108.55 годин) -а.с.63, догляд за станом сівалки під час посіву пшениці (425 годин) а.с.65 тощо; виконання робіт не носило разового характеру, оскільки після закінчення виконання визначених завдань, за вказаними договорами, трудова діяльність робітника з позивачем не припинялася, отже, особи виконували систематично певні функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи.

При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги).

Крім того вказані договори містять заборону залучення до їх виконання інших осіб (субпідрядників), що вказує на обов`язковість особистого виконання зобов`язання; до матеріалів справи позивачем не надано документів на підтвердження передачі підрядникам матеріалів та засобів для виконання робіт. Оплата за вказаними договорами проводилася щомісячно (а.с.75-94).

Зі змісту наданих договорів та документів наданих на підтвердження їх виконання не вбачається того , що вказані договори не містять умов, які б свідчили про те, що виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самостійно регулює процес організації трудової діяльності (надання послуг).

Фактично вказані вище особи не організовували свою роботу самостійно, виконання таких функцій повністю залежало від режиму робити підприємства, в тому числі, здійснення посівних робіт, ремонт устаткування та часу роботи його працівників, тому зазначені особи не могли самостійно організовувати свою роботу та виконувати таку роботу на досягнення певного результату не у визначений адміністрацією позивача час, що свідчить про підпорядкованість зазначених осіб позивачеві.

Отже, предметом укладених договорів позивача з зазначеними фізичними особами фактично є процес їх праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаних вище договорів мають ознаки трудового характеру.

При цьому встановлення під час проведеної перевірки обставин виконання сторонами умов зазначених договорів, що підтверджується наявністю: оплати виконаної роботи; актами виконаних робіт, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України; не перебуванням в штаті підприємства вказаних в акті перевірки фізичних осіб; відсутності в табелях обліку робочого часу на підприємстві відповідних записів; сплати податку із сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб не спростовує наявність трудових відносин між позивачем та вказаними вище особами та відсутність в діях позивача порушень норм трудового законодавства в частині допущення до роботи без укладання трудового договору.

Сам факт не визнання цих договорів в установленому порядку недійсними та не заборона їх укладання законодавством України, не свідчить про те, що правовідносини які виникли між зазначеними в акті особами є саме цивільно-правовими, а не трудовими.

Щодо посилань позивача на те, що під час проведення попередніх перевірок контролюючим органом аналогічні трудові договори не були ідентифіковані як трудові, суд зазначає, що приписами ст.83, 86 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи. Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акту перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Єдиний внесок для осіб, зазначених у статті 4 Закону встановлюється у розмірі 22 відсотків до визначеної ст.7 цього Закону бази нарахування.

Приписами ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до по п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки судовим розглядом встановлено правомірність висновків контролюючого органу про заниження розміру заробітної плати працівникам підприємства за період з січень 2019-вересень 2019 на яку нараховується ЄСВ у розмірі 56978.93 грн. та заниження зобов`язань з ЄСВ у сумі 12535.36 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 18.11.2019, згідно якої СТОВ Злагода визначено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 12535.36 грн; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 08.11.2019, згідно якого СТОВ Злагода застосовано штрафні санкції в загальному розмірі 3176.41 грн.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242246, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов залишти без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення виготовлено 02.03.2020

Суддя Зоркіна Ю.В.