Справа № 520/8611/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 р.Справа № 520/8611/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 05.11.19 року по справі № 520/8611/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС, контролюючий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 0-2030 від 04.07.2019.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 0-2030 від 04.07.2019 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в загальному розмірі 21440 (двадцять одна тисяча чотириста сорок) грн 76 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (ідентифікаційний код - 39599198) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував приписи п.п. 266.1.1 п. 266.1, п.п 266.3.1, п.п 266.3.2, п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Так, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п. п. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Податок нараховується відповідно до Рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Харкові», яким встановлені ставки податку по типу нежитлової нерухомості.

Ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності позивача, було застосовано в розмірі 1 % відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2018, за 1 кв.метр.

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірах згідно вищевказаної сесії цього Положення та для визначення ставки податку застосовується зональний поділ м. Харкова.

Разом з тим, затримка у надсиланні (врученні) контролюючим органом - відповідачем у встановлений п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України строк оскаржуваного податкового повідомлення-рішення - до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), може свідчити лише про процедуру їх направлення (вручення), яка не змінює суті спірного рішення та не повинна сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, для його скасування.

Сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення - рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Аналізуючи зазначені норми, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

Окрім того, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правомірним в частині застосування ставки 0.25 %, з даним твердженням погоджується і позивач.

На думку відповідача, суд при вирішенні справи у кожному конкретному випадку повинен вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції прийнято без дотримання законодавчого змісту норм наведених правових актів щодо спірних відносин, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи.

Зазначене свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до з`ясування фактичних обставин даної справи, а судове рішення ґрунтується виключно на правовій позиції позивача, без урахування доводів та пояснень, наданих представником відповідача.

Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник Сідорової М.О. подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції - повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 - без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: нежитлові приміщення 1 - го поверху № 1-35, 43, 44, 46, 48-50 в літ. "О-3" загальною площею 896,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстровано на підставі договору купівлі - продажу № 3030 від 27.09.2013); нежитлові приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 в літ. "О-3", загальною площею 575,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстровано на підставі договору купівлі - продажу № 3025 від 27.09.2013).

Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення № 0-2030 від 04.07.2019, яким визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 21440,76 грн.

Вказаний податок нараховано позивачу за нежитлові приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 в літ. "О-3", загальною площею 575,9 кв. м.

При цьому, Головне управління ДФС у Харківській області при винесенні спірного рішення керувалось тими ставками податку, які встановлені рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/17 від 22.02.2017 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові".

Враховуючи те, що контролюючим органом при проведенні розрахунку суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, не враховано ставку в розмірі 0,25 % за будівлі промисловості, яка встановлена вказаним рішенням Харківської міської ради, представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести звірку даних щодо нежитлового приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 в літ. "О-3", загальною площею 575,9 кв. м. відповідно до спірного податкового повідомлення - рішення та скасувати податкове повідомлення - рішення № 0-2030 від 04.07.2019.

Листом № 20314/ФОП/20-40-56-06-26 від 15.08.2019 Головне управління ДФС у Харківській області залишило без змін оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів законності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з такого.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України запроваджено новий податок - податок на майно.

Згідно з ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції на час спірних правовідносин) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1, пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За приписами пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Розділом 2 "Класифікація будівель та споруд" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. № 507 (чинний з 01.01.2001 р.), визначено клас 1251 "Будівлі промислові", до якого входять підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро - фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно технічного паспорту на виробничий будинок (нежитлові приміщення 1-го поверху № 36-41, 2-го поверху № 7-22 в літ. "О-3", загальною площею 575,9 кв. м. за адресою: м. Харків, майдан Повстання, буд. 7/8), виготовленого 29.10.2013 КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", призначення приміщень визначено як: склад, коридор, комора, сходова клітина, актова зала, кабінет, душова, кімната відпочинку, вбиральниця, гардероб, побутова, сходова клітина.

Таким чином, за всіма своїми характеристиками належні позивачу на праві власності вказані вище нежитлові приміщення за своїм функціональним призначенням є промисловими.

Відповідно до положень п.266.5.1 п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пунктами 1 -3 додатку № 1 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 542/7 від 22.02.2017 року "Про місцеві податки та збори у місті Харкові", ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток. Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади - 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

В ході розгляду справи встановлено, що при обрахуванні ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, податковий орган застосував ставку 1 % від мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного року згідно з вказаним рішенням Харківської міської ради (37,23 грн за 1 квадратний метр бази оподаткування).

В свою чергу, за своїми характеристиками належні позивачу на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 575,9 кв. м., розташовані за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 , відносяться до промислових приміщень, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості повинна бути застосована податковим органом 0,25 % до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування, як за промислові будівлі та склади.

Таким чином, відповідачем невірно визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості 1 % при нарахуванні ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 0-2030 від 04.07.2019 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що сам факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення - рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, в даному випадку, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню не з підстав порушення контролюючим органом строків його направлення, а з підстав невірно визначеної відповідачем ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості 1 %.

Також, в апеляційній скарзі відповідач зауважує на той факт, що оскаржуване рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є правомірним в частині застосування ставки 0.25 %, з чим погоджується і позивач.

На думку відповідача, суд при вирішенні справи в кожному конкретному випадку повинен вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

В силу положень Податкового кодексу України нарахування податкових зобов`язань є дискреційними повноваженнями податкового органу, які не можуть бути реалізовані іншими особами, у тому числі судом.

Як зазначалось судом вище, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

З огляду на викладені обставини, суд, встановивши існування у позивача обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 0,25 %, та нарахування податковим органом вказаного податку спірним податковим повідомленням-рішенням в розмірі 1 %, тобто з порушенням норм податкового законодавства, не вправі своїм рішенням визначати розмір цього податку, що підлягає сплаті позивачем до державного бюджету за 2018 рік.

Визначення розміру такого зобов`язання покладено на податковий орган, з урахуванням рішення суду у цій справі.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері справляння податків та зборів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність встановленої відповідачем суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, встановленого спірним рішенням, а тому податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 04.07.2019 підлягає скасуванню.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення, що оскаржується.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року по справі № 520/8611/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 02.03.2020 року