Справа № 766/15026/16-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 766/15026/16-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Холодкової Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

21 листопада 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні Херсонської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління ПФУ, оформлене протоколом засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком пенсій) від 04 листопада 2016 року №179 щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VІІ);

- зобов`язати управління ПФУ зарахувати до стажу роботи, що дає право ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р., увесь період навчання курсантом у Херсонському училищі міліції Міністерства внутрішніх справ України (далі - Херсонське училище міліції МВС, МВС відповідно) з 01 вересня 1993 року по 20 серпня 1996 року включно як військову службу, роботу слідчим, заступником начальника слідчого відділення та старшого слідчого районного відділення Генічеського районного відділу Управління МВС в Херсонській області (далі - РВ УМВС) з 20 серпня 1996 року по 14 серпня 2002 року включно, роботу слідчим прокуратури Генічеського району Херсонської області, помічником прокурора Генічеського району Херсонської області, старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області, прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Херсонської області, Нижньосірогозького міжрайонного прокурора Херсонської області, прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Херсонської області з 21 серпня 2002 року по 01 червня 2016 року включно, загальною тривалістю станом на 01 червня 2016 року 22 роки 08 місяців 25 днів;

- зобов`язати управління ПФУ призначити ОСОБА_1 з 02 червня 2016 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтує тим, що 02 червня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до статті 86 Закону України " Про прокуратуру", у задоволенні якої було відмовлено за відсутності законодавчих підстав. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.02.2017 р. у справі № 766/15026/16-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.05.2017 року, визнано протиправним та скасовано рішення (протокол) управління ПФУ № 73 від 10.06.2016 р. про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 86 Закону України " Про прокуратуру" та зобов`язано відповідача повторно розглянути вказане питання. Під час повторного розгляду вказаної заяви відповідач рішенням ( протоколом) № 179 від 04.11.2016 р. вдруге відмовив позивачу у призначені пенсії за вислугу років з підстав недостатності стажу. Позивач вважає вказану підставу відповідача необґрунтованою, оскільки період його навчання з 01.09.1993 р. по 20.08.1996 р. у Херсонському училищі міліції МВС України прирівнюється до військової служби та підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р.

31.10.2019 року представником відповідача надано відзив на позов, яким заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до архівної довідки ГУ Національної поліції в Херсонській області від 24.03.2016 № 679/2/02/2-2016 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справі на посадах молодшого начальницького складу з 01.09.1993 по 20.08.1996 - курсантом Херсонського училища міліції МВС України, що підтверджено дипломом ВЕ НОМЕР_1 від 20.07.1996 р. Враховуючи, що училище міліції не відноситься до вищих навчальних закладів, тому період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1993 по 20.08.1996 не підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику прокуратури згідно з п. 7 ч. 6 ст. 86 Закону. За наданими документами стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на призначення пенсії згідно ст. 86 Закону, складає 19 років 09 місяців 05 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру". Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону "Про прокуратуру"….. тощо. Оскільки такий закон не було прийнято, то за позицією відповідача, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилов Д.В. від 22.11.2016 р. відкрито провадження у справі.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2019 року постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.10.2019 року справу направлено за підсудністю до Херсонського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Дубровної В.А. від 27.11.2019 року справу прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 27.12.2019 р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 21.01.2020 р.

21.01.2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 28.01.2020 року.

Ухвалою суду від 28.01.2020 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2020 р.

18.02.2020 р. судом без виходу до нарадчої кімнати, шляхом занесення секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 21.02.2020 року.

21.02.2020 року суд видалився до нарадчої кімнати до 24.02.2020 року до 10:00 год.

24.02.2020 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після здобуття повної загальної середньої освіти 01 вересня 1993 року позивач був зарахований курсантом Херсонського училища міліції МВС з денною формою навчання, де він навчався 3 роки до 20 серпня 1996 року за стаціонарною формою навчання, перебуваючи весь час на казарменому положенні. Під час навчання він склав присягу.

Після навчання та закінчення Херсонського училища міліції МВС позивач продовжив службу в органах МВС, а саме:

- з 20 серпня 1996 року по 25 серпня 1999 року слідчим слідчого відділення Генічеського РВ УМВС;

- з 25 серпня 1999 року по 26 квітня 2000 року заступником начальника слідчого відділення Генічеського РВ УМВС;

- з 26 квітня 2000 року по 14 серпня 2002 року старшим слідчим слідчого відділення Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області;

- з 21.08.2002 по 20.05.2012 р.- слідчим прокуратури Генічеського району Херсонської області;

- з 21.05.2012 р. по 22.08.2012 р. - старшим прокурором відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області;

- з 23.08.2012 р. по 29.08.2013 р.- прокурором відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Херсонської області;

- з 30.08.2013 р. по 14.12.2015 р. - Нижньосірогозьким міжрайонним прокурором Херсонської області;

- з 15.12.2015 р. по час надання заяви про призначення пенсії від 02.06.2016 р. прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Херсонської області.

14 серпня 2002 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ позивач був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за статтею 64 пункт "з" у зв`язку з переходом в інші міністерства та відомства.

У подальшому позивач продовжив роботу в органах прокуратури України, а саме:

- з 21 серпня 2002 року по 14 березня 2011 року слідчим прокуратури Генічеського району Херсонської області;

- з 15 березня 2011 року по 20 травня 2012 року помічником прокурора Генічеського району Херсонської області;

- з 21 травня по 22 серпня 2012 року старшим прокурором відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області;

- з 23 серпня 2012 року по 29 серпня 2013 року прокурором відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Херсонської області;

- з 30 серпня 2013 року по 14 грудня 2015 року Нижньосірогозьким міжрайонним прокурором Херсонської області;

- з 15 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Херсонської області.

02 червня 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до управління ПФУ про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону № 1697-VII.

За результатами розгляду вказаної заяви Комісія з розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення ПФУ своїм рішенням, оформленим протоколом від 10 червня 2016 року № 73 відмовила позивачу в призначені пенсії за вислугу років, пославшись на те, що згідно пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Не погодившись із вказаним рішенням управління ПФУ позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 липня 2016 року у справі № 766/5817/16-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року, заявлений позивачем позов задоволено частково, рішення (протокол) управління ПФУ від 10 червня 2016 року № 73 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону № 1697-VII визнано протиправним та скасовано, а управління ПФУ зобов`язано повторно розглянути заяву позивача щодо призначення йому пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону № 1697-VІІ.

На виконання даного судового рішення, Комісія для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні повторно розглянула заяву ОСОБА_1 від 02.06.2016 р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України " Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697 -VІІ та вирішила відмовити ОСОБА_1 у призначені вказаної пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи та законодавчих підстав, про що складно протокол № 179 від 04.11.2016 року. Вказане рішення вмотивовано тим, що училище міліції не відноситься до вищого навчального закладу, тому період навчання позивача у Херсонському училищі міліції МВС України не підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику прокуратури. Крім того, вказано на відсутність законодавчих підстав для призначення пенсії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, оформленим протоколом № 179 від 04.11.2016 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури встановлено приписами Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Згідно із частиною першою статті 86 Закону № 1697-VІІ (чинного та в редакції на момент звернення позивача за призначенням пенсії) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

При цьому, частиною шостою статті 86 Закону № 1697-VІІ, у вказаній редакції, передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи, зокрема,

- на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; ( пункт 1 ч. 6 цієї статі);

- на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою ( пункт 3 ч. 6 цієї статі);

- військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання( пункт 7 ч. 6 цієї статі).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки, позивач проходив навчання в навчальному закладі системи МВС в період з 1993 року по 1996 рік, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми законодавства, які діяли на зазначений період часу, а саме Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" (далі - Закон № 565-ХІІ) в редакціях, що діяли в період з 1993 року по 1996 рік.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 18 Закону України № 565-XII особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України.

Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) до військової служби відноситься:

- строкова військова служба;

- військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки;

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Статтею 25 Закону № 2232-XII передбачено, що громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів для здобуття певних освітніх та освітньо-кваліфікаційних рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Відповідно до Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-XII (в редакціях 1993-1996 р.) в Українській РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Вищі навчальні заклади можуть створювати різні типи навчальних комплексів, об`єднань.

Випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями:

- молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

- бакалавр - забезпечують коледжі, інститути, консерваторії, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

- спеціаліст - забезпечують інститути, інші навчальні заклади еквівалентного рівня;

- магістр - забезпечують інститути, академії, університети, інші навчальні заклади, що мають відповідний сертифікат.

Відповідно до пп. 4 п.2 розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 р. № 1556-VII після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.

VI. Оцінка суду

Скасовуючи постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.05.2019 року вказав, що " для з`ясування наявності підстав зарахування періоду навчання позивача в Херсонському училищі міліції МВС до стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до статті 86 Закону 1697-VІІ необхідно встановити статус навчального закладу, у якому навчався позивач". Даний висновок касаційної інстанції вмотивований раніше висловивленим правовим висновком Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 12 вересня 2017 року (справа № 2а 7238/12/2670) суд сформулював таке праворозуміння: законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання у військово-навчальних закладах, а не у навчальних закладах МВС СРСР (школах міліції).

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи.

При цьому, постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи. ( частина 6 ст. 353 КАС України).

Як встановлено судом в ході розгляду справи та не заперечувалось представником відповідача, що за наданими позивачем до ГУ ПФУ в Херсонській області разом з заявою від 02.06.2016 року документами стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, які дають право на призначення пенсії згідно статті 86 Закону України "Про прокуратуру", становить 19 років 09 місяців 05 днів, які складаються, зокрема, зі строку служби в органах внутрішніх справ України ( з 21.08.1996 р. по 14.08.2002 р.) та зі строку роботи в органах прокуратури Херсонської області ( з 21.08.2002 р. по 01.06.2016 р.), що підтверджується рішенням, оформленого протоколом від 04.11.2016 р. № 179.

Натомість, за позицією відповідача, висловленою у змісті оскаржуваного рішення, оформленого протоколом засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 04.11.2016 р. № 179 ( дал - рішення ( протокол) № 179 від 0.11.2016 р.) період навчання ОСОБА_1 курсантом у Херсонському училищі міліції Міністерства внутрішніх справ України з 01 вересня 1993 року по 20 серпня 1996 року включно не підлягає зарахуванню до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику прокуратури згідно з п. 7 ч. 6 ст. 86 Закону, оскільки училище міліції не відноситься до вищого навчального закладу.

Позивач, заперечуючи проти вказаного висновку відповідача, вважає, що спірний період його навчання у Херсонському училищі міліції МВС підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", як військова служба, що підтверджується Законом України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-XII, в редакції, чинній у період навчання з 1993 по 1996 р. Крім того, позивач вказує на помилковість висновків відповідача щодо не віднесення училища міліції до вищих навчальних закладів, оскільки суперечить Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-XII, в редакції чинній на момент навчання.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України з урахуванням висновків касаційної інстанції та позиції позивача, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, спірність питання у даній справі полягає у тому, чи відноситься період навчання позивача у Херсонському училищі міліції МВС у період з 01.09.1993 р. по 20.08.1996 р. до військової служби, що відповідно до пункту 7 частини 6 ст. 86 Закону України " Про прокуратуру" № 1697-VІІ підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 статті 18 Закону № 565-ХІІ, навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

При цьому, Законом України № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачався такий вид військової служби, зокрема, як строкова військова служба.

Як встановлено судом, з метою вдосконалення системи підготовки військових кадрів з урахуванням потреб Збройних Сил та інших військових формувань постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 року № 1410 "Про створення єдиної системи військової освіти" затверджено Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Проте, в силу статті 58 Конституції України щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі, вказана постанова Кабінету Міністрів України не підлягає застосуванню, оскільки предметом спору є період навчання позивача в Херсонському училищі міліції МВС України з 01.09.1993 р. по 20.07.1996 р., тобто до її прийняття.

З метою з`ясування питання, покладеного в основу висновку Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 року у справі № 766/15026/16-а щодо віднесення Херсонського училища міліції МВС до статусу військово - навчального закладу у період з 1993 по 1996 роки, судом були вчинені процесуальні дії щодо направлення до Міністерства освіти України та Міністерства оборони України відповідних запитів.

Так, від Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України до суду надійшов лист від 03.02.2020 р. № 404/2/452, у якому зазначено, що відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 р. № 490 "Про реформу військової освіти" Херсонське училище міліції МВС України не мало статусу військово - навчального закладу.

Отже, Херсонське училищі міліції МВС України у спірний період з 01.09.1993 р. по 20.07.1996 р. не мало статусу військово-навчального закладу, а тому період навчання позивача у вказаному училищі не відноситься до такого виду військової служби, як проходження дійсної (строкової) військової служби.

Разом з тим, статтею 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби, як військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Тобто, за вказаною нормою до військової служби відноситься також період навчання вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Відповідно до приписів Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-XII, в редакції, яка діяла у спірний період, така форма навчального закладу, як "училище" відносилося до вищих навчальних закладів.

З наявного у матеріалах справи листа Директора вищої освіти і освіти дорослих Міністерства освіти і науки України від 18.09.2019 р. № 3/1327-19 вбачається, що на момент отримання ОСОБА_1 диплома молодшого спеціаліста (липень 1996 року) Херсонське училище міліції МВС України відносилося до вищих навчальних закладів.

Отже, Херсонське училищі міліції МВС у спірний період мало статус вищого навчального закладу.

При цьому, суд вважає помилковим висновок відповідача щодо не віднесення Херсонське училище міліції МВС України до вищих навчальних закладів (ВНЗ) з посиланням на Закон України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 р. № 1556-VII, оскільки у спірний період діяли норми Закону Української РСР "Про освіту" від 23.05.1991 року № 1060-XII, якими спростовується вказаний висновок відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, по закінченню Херсонського училища міліції МВС України позивач отримав диплом ІЛ ВЕ№002521 від 20.07.1996 р. за спеціальністю "правоохоронна діяльність" з присвоєнням кваліфікації "молодший спеціаліст - юрист". При цьому, згідно додатку до цього диплому, позивачем було складено заліки та іспити з таких дисциплін, зокрема, як "Військова підготовка" та "Бойова підготовка".

При цьому, згідно витягу з архівного документа - наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.1996 року № 317о/с ОСОБА_1 присвоєно звання лейтенант міліції.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що період навчання позивача у Херсонському училищі міліції МВС України з 01.09.1993 р. по 20.08.1996 р. відноситься до такого виду військової служби, як (навчання) курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, як це передбачено у ст. 2 Закону № 2232-XII, а тому вказаний період, відповідно до пункту 7 ч. 6 статті 86 Закону № 1697-VІІ підлягає зарахуванню до вислуги років, що дає право на пенсію.

Щодо іншої підстави оскаржуваної відмови відповідача відсутність законодавчих підстав, то відповідно до ст. 78 КАС України вказана обставина не підлягає повторному доказуванню з огляду на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2016 р. у справі № 766/5817/16-а, яка набрала законної сили 05.10.2016 р., якою визнано протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії з аналогічних підстав.

VII. Висновки суду

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірності прийнятого ним рішення, тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення управління ПФУ, оформлене протоколом засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком пенсій) від 04 листопада 2016 року №179 щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру" - підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до стажу роботи, що дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, період його навчання курсантом у Херсонському училищі міліції Міністерства внутрішніх справ України з 01 вересня 1993 року по 20 серпня 1996 року включно, як військову службу, то враховуючи похідний характер від вимоги щодо скасування оскаржуваного рішення ( протоколу) від 04 листопада 2016 року №179 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ "Про прокуратуру", дана вимога підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити йому з 02 червня 2016 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру", то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Як зазначалось вище, оскаржуване рішення ( протокол) № 179 від 0.11.2016 р.) у даній справі прийнято відповідачем на виконання судового рішення у справі № 766/5817/16-а та повторно відмовлено позивачу у призначенні спірної пенсії.

Крім того, суд зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення не вбачаться жодних посилань на недотримання позивачем порядку звернення до пенсійних органів з питань призначення пенсій, не надання або надання не в повному обсязі документів, необхідних для розгляду таких питань.

Натомість, зміст оскаржуваного рішення містить посилання на відсутність законних для цього підстав (недостатньо стажу для призначення пенсії за вислугу років, відсутність законних підстав).

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_2 проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява №38722/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Враховуючи, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" визнано судом протиправним і скасовано, а також встановлено право позивача на призначення даного виду пенсії, і можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, тому належним та ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав, є зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" з дати його первинного звернення, тобто з 02 червня 2016 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" роботу слідчим, заступником начальника слідчого відділення та старшого слідчого районного відділення Генічеського районного відділу Управління МВС в Херсонській області з 20 серпня 1996 року по 14 серпня 2002 року включно, роботу слідчим прокуратури Генічеського району Херсонської області, помічником прокурора Генічеського району Херсонської області, старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області, прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Херсонської області, Нижньосірогозького міжрайонного прокурора Херсонської області, прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Херсонської області з 21 серпня 2002 року по 01 червня 2016 року включно, то у зв`язку з відсутністю спору в цій частині позов, що підтверджується оскаржуваним рішенням відповідача в частині віднесення до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", вказані періоди його роботи, суд відмовляє у її задоволенні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на викладене суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1655,00 грн., з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місце знаходження 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, оформлене протоколом засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 04 листопада 2016 року № 179 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до стажу роботи, що дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII, період його навчання курсантом у Херсонському училищі міліції Міністерства внутрішніх справ України з 01 вересня 1993 року по 20 серпня 1996 року включно, як військову службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 з 02 червня 2016 року пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року.

В частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до стажу роботи, що дає ОСОБА_1 право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII роботу слідчим, заступником начальника слідчого відділення та старшого слідчого районного відділення Генічеського районного відділу Управління МВС в Херсонській області з 20 серпня 1996 року по 14 серпня 2002 року включно, роботу слідчим прокуратури Генічеського району Херсонської області, помічником прокурора Генічеського району Херсонської області, старшого прокурора відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури Херсонської області, прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Херсонської області, Нижньосірогозького міжрайонного прокурора Херсонської області, прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Херсонської області з 21 серпня 2002 року по 01 червня 2016 року включно -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (місце знаходження 73005, м. Херсон, вул. 28 Армії, буд. 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1 655,00 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 28 лютого 2020 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 112010200