Справа № 818/587/17
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 лютого 2020 р. Справа №818/587/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелети С.М.
за участю секретаря судового засідання Високос Я.С.
представника позивача Ветоха А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-
Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (далі позивач, ТОВ «Харківенергоремонт») звернулося до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 30.03.2017 №48873912 ( далі постанова від 30.03.2017).
Позовні вимоги мотивовані тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідачем) необґрунтовано прийнято постанову про стягнення з боржника суми виконавчого забору. Зазначає, що на момент прийняття спірної постанови діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, що набрав чинності 05.10.2016, а тому посилання на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, що втратили чинність є безпідставними.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав письмовий відзив на адміністративний позов, в якому проти задоволення вимог заперечує. Зазначає, що спірна постанова прийнята у відповідності до чинного законодавства, підстав для скасування відсутні. Враховуючи норми п.п. 6-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII державним виконавцем винесено постанову у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» 21.04.1999 №606- XIV, оскільки виконавче провадження було відкрито 29.09.2015.
Ухвалою від 13.01.2020 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Міністерство юстиції України. Ухвалою суду від 30.01.2020 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Ухвалою суду від 26.02.2020 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами щодо скасування спірної постанови.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV постановою державного виконавця від 29.09.2015 відкрито виконавче провадження ВП№ 48873912 з виконання наказу господарського суду Сумської області №920/137/14, виданого 12.08.2015 про стягнення заборгованості на загальну суму 16417199,01 грн.
В подальшому, 30.03.2017 виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1641719,90 грн. Суму виконавчого збору виконавцем визначено в розмірі 10% від суми, яку було заявлено до виконання, а саме 16417199,01 грн. В обґрунтування таких висновків державним виконавцем зазначено про те, що боржник у встановлений строк не надав документальне підтвердження виконання рішення суду.
Суд не погоджується із такими висновками державного виконавця, враховуючи наступне.
На час відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV ( далі Закон №606- XIV).
Абзацом 2 ч. 2 ст. 25 Закону № 606-ХІV було передбачено, що у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Питання, що стосувались виконавчого збору, були врегульовані ст. 28 Закону № 606-ХІV.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №606- XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У постанові державного виконавця від 29.09.2015 про відкриття виконавчого провадження боржнику було запропоновано самостійно виконати його в строк до 06.10.2015.
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що у товариства відсутні докази, що можуть підтвердити дату отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Надана представником позивача копія конверту не підтверджує дату отримання постанови від 29.09.2015, неможливо встановити дату направлення державним виконавцем постанови про відкриття.
Під час розгляду справи по суті, суд витребував у відповідача докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2015.
Вимоги суду відповідачем не виконані у зв`язку із тим, що згідно письмових пояснень представника відповідача такі докази відсутні в матеріалах виконавчого провадження. Дані пояснення також підтверджуються відсутністю таких документів і в матеріалах виконавчого провадження наданих до суду.
Таким чином на час розгляду справи по суті відсутні докази того, коли саме боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, відсутні докази того, що час, наданий боржнику для добровільного виконання був достатній, а постанову боржник отримав не після граничного строку для добровільного виконання судового рішення.
Крім того, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що ухвалами господарського суду Сумської області було надано боржнику відстрочки по 3 місяці виконання рішення суду. Так, ухвалою суду від 19.10.2015 надано строк до 19.01.2016, від 21.01.2016 - до 19.04.2016, від 14.04.2016 до 19.07.2016, від 18.07.2016 до 19.10.2016.
Враховуючи зазначені обставини, у боржника з 19.10.2015 до 19.10.2016 в судовому порядку було відстрочено виконання судового рішення.
Крім того, державним виконавцем було зупинено виконавче провадження, а саме 20.11.2015, поновлено 27.01.2016, зупинено 27.01.2016 поновлено 22.04.2016, зупинено 22.04.2016 поновлено 20.07.2016, зупинено 20.07.2016 поновлено 20.03.2017. Таким чином з 20.11.2015 по 30.03.2017 виконавче провадження взагалі було зупинено, державним виконавцем не вчинялися жодні виконавчі дії.
Враховуючи те, що відповідачем не доведено того, що боржник не виконав в добровільному порядку судове рішення в строк, встановлений виконавцем, відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2015, а з 19.10.2015 судом була надана взагалі відстрочка виконання судового рішення, а виконавче провадження було зупинено державним виконавцем до 20.03.2017, висновки відповідача, викладені у постанові від 30.03.2017 не підтверджуються матеріалами справи.
Крім того, за час відстрочення судом виконання рішення суду, а також зупинення виконавчого провадження на день поновлення виконавчого провадження - 20.03.2017 боржником була сплачена значна сума боргу в добровільному порядку без участі державного виконавця.
Як підтверджується матеріалами справи станом на день винесення спірної постанови - 30.03.2017 залишок боргу, який підлягав примусовому виконанню становить 1587982,85 грн., про що зазначено у постанові державного виконавця про арешт коштів боржника від 01.12.2017 та не заперечується позивачем.
Саме після поновлення виконавчого провадження державним виконавцем було розпочате примусове виконання судового рішення лише на суму 1587982,85 грн., оскільки інша сума була в добровільному порядку сплачена боржником без участі відповідача.
На час винесення спірної постанови від 30.03.2017 діяв Закон України Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.
У відповідності до ч.ч.6 -7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Норми ст. 27 Закону № 1404-VIII набули чинності з 05.10.2016 року.
Враховуючи те, що станом на 20.03.2017 сума боргу в розмірі 1587982,85 грн. не була сплачена боржником, державним виконавцем правомірно було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, але невірно визначено суму виконавчого збору.
Так, державним виконавцем було взято за основу загальну суму, яку було пред`явлено до виконання та відкрито 29.09.2015 виконавче провадження, а саме 10% від суми 16417199,01 грн.
Разом із тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка відображена у постановах від 28.01.2015 по справі № 3-217-14 та від 15.11.2016 по справі № 21-5597а15, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку з 20.11.2015 по 30.03.2017 не вчинялися, а з 19.10.2015 судом надано відстрочку виконання судового рішення, виконавче провадження взагалі було зупинено до 20.03.2017.
Посилання позивача на те, що у виконавця були відсутні правові підстави для застосування норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV, суд вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606- XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню .
Виконавчі дії, а саме відлік строку для добровільного виконання судового рішення розпочався з дня винесення постанови про відкриття провадження згідно Закону №606- XIV, а закінчення такого строку та можливість початку примусового виконання рішення суду вже повинно бути досліджено виконавцем після поновлення виконавчого провадження, у відповідності до до ч..ч. 6 -7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, з урахуванням норм Закону №606- XIV (постанова про відкриття провадження від 29.09.2015), незважаючи на діючу редакцію Закону України № 1404-VIII.
До дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення строку для добровільного виконання боржником рішення суду виконавець не мав права вчиняти дії щодо примусового виконання. Докази того, що постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана позивачем відсутні як в матеріалах справи, так і в матеріалах виконавчого провадження, тому неможливо встановити закінчення строку для добровільного виконання в добровільному порядку судового рішення без участі державного виконавця.
Матеріалами справи підтверджується, що всі активні виконавчі дії було державним виконавцем вчинено вже після останнього поновлення виконавчого провадження, а саме 20.03.2017. Виконавче провадження було розпочате у 2015 році та існувало до 2017 тобто майже два роки, відповідач не надав доказів щодо того, які саме виконавчі дії щодо примусового стягнення вчинялись протягом зазначеного строку. Такі докази відсутні у зв`язку із зупиненням виконавчого провадження про що зазначено вище.
При цьому сума боргу, яка підлягала примусового виконанню станом на 30.03.2017 становила лише 1587982,85 грн., що зазначено державним виконавцем у постановах про арешт коштів, і дану суму не заперечується боржником представником позивача в судовому засіданні.
Таким чином сума виконавчого збору, а саме 10%, повинно бути розраховано саме від суми 1587982,85 грн., що становить 158798 грн., оскільки саме цю суму було сплачено боржником в примусовому порядку після поновлення виконавчого провадження в період з 20.03.2017 до дня закінчення виконавчого провадження та винесення постанови від 11.04.2018, а тому постанова від 30.03.2017 в частині стягнення суми виконавчого збору в розмірі 1482921,62 грн. є необґрунтовано, незаконною , а тому в цій частині підлягає скасуванню. В іншій частині позовних вимог, а саме щодо стягнення суми виконавчого збору в розмірі 158798 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця від 30.03.2017 ВП №48873912 в частині стягнення виконавчого збору з товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" в розмірі 1482921,62 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2020

Суддя С.М. Гелета