Справа № 240/11972/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року м. Житомир справа № 240/11972/19

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лавренчук О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 28.11.2019 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 із 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову вказує, що у спірний період відповідач повинен був нарахувати пенсію в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Порядку №1210.

Ухвалою суду від 02.12.2019 позовну заяву залишено без руху.

До суду 12.12.2019, на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2019, надійшла заява (вх. №29707/19 від 12.12.2019) у якій позивач уточнює позовні вимоги та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за останні шість місяців з часу отримання відмови;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії у відповідності до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за останні шість місяців з часу отримання відмови.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та особою з інвалідністю 3 групи, захворювання має причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою. Однак, відповідач визначив розмір пенсії не відповідно до вимог Закону, а згідно постанов КМУ, що призвело до виплати пенсії у розмірі, що є значно меншим від встановленого Законом.

У період із 13.12.2019 по 28.12.2019 головуюча суддя перебувала у відпустці. Із 29.12.2019 по 01.01.2020- вихідні дні. Заяву позивача, яка надійшла до суду 12.12.2019 передано головуючому судді 02.01.2020.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи.

Відділом документального забезпечення суду 27 січня 2020 року за вх. №2017/20 зареєстровано відзив на позовну заяву у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

До суду 17.02.2020 надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про долучення копій матеріалів пенсійної справи позивача.

Відділом документального забезпечення суду 25.02.2020 за вх. №4838/20 зареєстровано супровідний лист до якого додано копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача 27.02.2020 надав до суду копії документів про розмір пенсії позивача.

Ухвалою суду від 28.02.2020 повернуто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які надійшли до суду 25.02.2020 за вх. №4838/20

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення (категорія 1) серії НОМЕР_1 (а.с. 7)

Згідно інформації, яка міститься в матеріалах пенсійної справи на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.11.2019, йому призначено пенсію за віком. Разом з тим сторонами визнається, що до призначення пенсії за віком, позивач отримував пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю третьої групи.

Згідно копії довідки сер. МСЕ №054809 ОСОБА_1 із 10.06.2004 встановлено третю групу інвалідності. Захворювання пов`язане з аварією на ЧАЕС (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Листом №Д-4926 від 07.11.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про те, що "статтею 50 Закону визначено, що особам віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Статтею 54 Закону визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Роз`яснюємо, що з 01.01.2012 по даний час розміри пенсії, додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, зокрема, мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю III групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою становить 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю - 170,82 грн. Іншого чинним законодавством не передбачено".

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не здійснює перерахунок його пенсії відповідно до вимог статей 50 та 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50% мінімальної пенсії за віком.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суд розглядає позовні вимоги, починаючи із 27.05.2019 (шість місяців, що передували зверненню до суду, заява позивача вх. №29707/19 від 12.12.2019).

Статтею 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції від 01.07.1992, далі - Закон) було встановлено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - п`яти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності трьох мінімальних заробітних плат. Іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, пенсія по інвалідності не може бути нижчою: по I групі інвалідності - чотирьох мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - двох мінімальних заробітних плат.

Згодом вказана стаття зазнавала змін.

Як було встановлено ч. 4 ст. 54 Закону (в редакції від 09.07.2007 згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону (в редакції від 09.07.2007 згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах: інвалідам другої групи 50% мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-ІІІ, що набрав чинність з 01.01.2015, внесено зміни до Закону України № 796-ХІІ від «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зокрема, текст статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ викладено у такій редакції:

"Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

"Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань".

Крім того, 28.12.2014 прийнято Закон України Про Державний бюджет України на 2015 рік за № 80-VІІІ, пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 визначення розмірів пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011, №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Порядок №1210 визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з п.10 Порядку №1210 призначення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"..

Відповідно до пп.2 п. 11 Порядку № 1210 для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою осіб з інвалідністю III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 110 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р..

Позивач зазначає, та матеріалами пенсійної справи підтверджується, що розмір пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування позивача із травня 2019 року по 30.06.2019 становив 1646,70 грн, із 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1720,40 грн, а із 01.12.2019 - 1801,80 грн

Станом на 01.07.2019 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 1564 грн., із 01.12.2019 - 1638 грн.

Отже, розмір пенсії позивача відповідає розміру, встановленому Порядком №1210, а дії відповідача в цій частині є правомірними.

Пунктом 13 Порядку №1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах: для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: особам з інвалідністю III групи - 170,82 гривні.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , копія якої міститься в матеріалах адміністративної справи, позивачу у спірний період виплачується додаткова пенсія в сумі 170,82 грн.

Як роз`яснено в п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено норм щодо обчислення пенсій особам з інвалідністю, пов`язаною з аварією на ЧАЕС у кратному розмірі від мінімальної пенсії за віком (10, 8, 6 мінімальних пенсій за віком), як цього вимагає позивач, а вказані виплати проводяться в порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у постанові №1210 від 23.11.2011 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Слід зазначити, що відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційного Суду України наведеній у пункті 2 мотивувальної частини рішення у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-7/99, викладеної стосовно дії загально - правового принципу норми права у часі. Позиція Конституційного Суду України за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним, чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України.

Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Разом з тим, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), норми Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи повинні застосовуватись до спірних правовідносин зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-ІІІ.

Норми ст. 54 Закону № 796-ХІІ в редакції від 01.07.1992 згідно із Законом № 2532-ХІІ від 01.07.1992, якими було встановлено кратні розміри основної (державної) пенсії від мінімальної заробітної плати (7, 5, 3 мінімальних заробітних плат для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, та 4, 3 або 2 мінімальних заробітних плати для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою), та норми Закону № 796-ХІІ в редакції від 17.06.1993 згідно із Законом № 3285-ХІІ, якими було встановлено кратні розмір пенсії від мінімальної пенсії за віком (10, 8 або 6 мінімальних пенсій за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивачів за період з 01.02.2018.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати позивачам перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Отже, в період з 01.01.2015 норми і положення ст.cт.50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачам в період з 01.02.2018 застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що … однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Отже, застосування до спірних відносин положень статей 50, 54 Закону в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 №76-ІІІ та Порядку №1210 в даному випадку не є підставою для визнання неправомірними дій Житомирського об`єднаного УПФУ при виплаті позивачам пенсії.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач при виплаті пенсії ОСОБА_1 у розмірі, встановленому Порядком №1210, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 р. №76-ІІІ, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання протиправною дій відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук