Справа № 340/3003/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 340/3003/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року (суддя 1-ї інстанції Пасічник Ю.П.) у справі №340/3003/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акта та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019р. позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасувати положення рішення (індивідуального акта) Головного управління Пенсійного фонду України від 08.11.2019р. №97 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру №2663-ІІІ від 12.07.2001р.; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до 20 річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років час проходження військової служби у Харківському Національному університеті внутрішніх справ з 14.08.1998р. до 21.06.2002р., тобто 3 роки 10 місяців 7 днів; час роботи слідчим та на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ Кіровоградської області з 22.06.2002р. до 30.01.2004р., тобто 1 рік 7 місяців 9 днів; час роботи в органах прокуратури, який починаючи з 02.02.2004р. на час звернення до органу Пенсійного фонду України становить 15 років 8 місяців 28 днів; зобов`язання призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та виплачувати пенсію з 30.10.2019р., виходячи із розрахунку 90 (дев`яносто) відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження розміру виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з відмовою відповідача у призначенні пенсії позивачеві, оскільки останній має наявний загальний стаж роботи у тому числі спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону України №2663 ІІІ від 12.01.2001р.), який підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано положення рішення (індивідуального акта) Головного управління Пенсійного фонду України від 08.11.2019р. №97 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру №2663-ІІІ від 12.07.2001р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру №2663-ІІІ від 12.07.2001р. та виплачувати пенсію з 30.10.2019р., виходячи із розрахунку 90 (дев`яносто) відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження розміру виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована зокрема тим, що станом на час звернення позивачем із заявою про призначення пенсії 30.10.2019 року (дата звернення позивача до органу пенсійного фонду) Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року втратив чинність, у зв`язку з чим, при визначенні права позивача на пенсію за вислугою років необхідно керуватися нормами Закону № 1697-VІІ. Станом на день звернення стаж позивача становить 21 рік 08 місяців 00днів, що не відповідає вимогам частини 1 статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Позивачем було подано заперечення на апеляційну скаргу в якому зазначено, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення, а тому просить у задоволенні скарги відмовити. Також зазначив, що є сумніви щодо сплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та прийнято рішення у відповідності до норм законодавства, що підлягають застосуванню до виниклих правовідносин.

Представник відповідача до суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлений про день та час розгляду справи. Надав суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач 30.10.2019р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.141).

У заяві про призначення пенсії позивач зазначив, що просить призначити пенсію згідно зі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-XII, в редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про прокуратуру №2663-ІІІ від 12.07.2001р.

За розрахунком відповідача загальний стаж роботи позивача на час звернення за призначенням пенсії становить 21 рік 8 місяців, в т.ч. 15 років 8 місяців спеціальний стаж (а.с.139).

Листом від 13.11.2019р. №429/ВП/В-11 позивача повідомлено, що рішенням від 08.11.2019р. №97 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про прокуратуру у зв`язку з відсутністю необхідного стажу з посиланням на ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014р. №1697-VII відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців (а.с.26).

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач зазначив, що до спірних правовідносин має застосовуватись положення ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р., якою передбачено наявність необхідного 20-річного стажу та стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності у позивача права на призначення пенсії згідно з ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 р. №1789-XII, оскільки наступні зміни законодавства обмежили право позивача, а рішення відповідачем про відмову у призначенні пенсії не прийнято.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є відмова відповідача, відмовлено у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до положення ст. 50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991р. №1789-ХІІ в редакції від 12.07.2001р., оскільки такий не є діючим на час звернення позивачем до пенсійного органу та у зв`язку з відсутністю необхідного стажу з посиланням на ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014р. №1697-VII відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2019р. по 30.09.2020р. 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців (а.с.26).

Так, з 01.12.1991 року, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України було визначено статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції від 05.11.1991 року, яка була чинною до 30.09.2011року) прокурори та слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. №1697-VII (який набрав чинності з 15.07.2015р.), визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року №1789-XII, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 цього закону, але ці норми не регулюють спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі.

Отже положення ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII, а саме, з 15 липня 2015 року.

Станом на 30 жовтня 2019р. ( момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років) діяли нові норми щодо призначення пенсії працівникам прокуратури, які визначені ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, якими передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців.

Таким чином, з 15.07.2015 року відсутні підстави для призначення пенсії згідно з статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року.

Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, який вступив в дію з 15.07.2015 року, визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Зважаючи на те, що позивач звернулася за призначенням пенсії 30 жовтня 2019р., підстави для застосування Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ відсутні.

Відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, передбачав, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, враховуючи викладене, стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії (30.10.2019р.) мав складати 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців.

Наявний стаж позивача складає станом на 30.10.2019р. (час звернення за призначенням пенсії) загальний стаж - 21 рік 08 місяці 00 днів, спеціальний 15 років 08 місяців 00 днів, а тому не є достатнім для призначення пенсії згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із подачею позивачем інформаційного запиту про нарахування пенсії (30.10.2019 року), частина перша статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ застосуванню не підлягає у зв`язку із втратою її чинності на підставі Закону України № 1697-УІІ від 14.10.2014 року.

Щодо доводів позивача, з якими погодився і суд першої інстанції, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону №1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими з таких підстав.

Відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, наявні підстави стверджувати про те, що у разі, якщо в подальшому в чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

За встановлених у цій справі обставин, позивач у період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії, а отже у нього не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону про прокуратуру 1991 року (у вказаній редакції).

Оскільки, ОСОБА_1 не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 у справі №33/6710/15-а, а також Верховним Судом у справах №372/2909/17, №211/3177/17, №752/19006/16-а, 265/3516/17.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку задовольняючи такі позовні вимоги.

Щодо стажу позивача, відповідачем здійснено такий обрахунок, який складає загальний стаж - 21 рік 08 місяці 00 днів, спеціальний 15 років 08 місяців 00 днів, такий не спростовується сторонами, а отже не підлягає доказуванню.

Щодо посилання позивача на наявність сумніву оплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги, суд зазначає, що до апеляційної скарги додано платіжне доручення №43 від 14.01.2020р. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у справі №340/3003/19.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 315, ст. 317, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі №340/3003/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування окремих положень індивідуального акта та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та підлягає оскарженню.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2020року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак