Справа № 400/2047/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 р. Категорія 106030000м.ОдесаСправа № 400/2047/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що відповідач не нарахував та не виплатив йому грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавку за вислугу років; надбавку за особливості проходження служби; премію) за період з 01.07.2018 року по 17.07.2018 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 43 Конституції України, ст. 116 КЗпП та п.п. 3.10 Розділу І Порядку № 925/5.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом управління Державного департаменту України з питань виконання кримінальних покарань в Миколаївській області від 11.04.2011 року № 16 о/с позивач був прийнятий на службу в органи Державної кримінально-виконавчої служби України.

17.07.2018 року наказом відповідача №139 о/с позивач звільнений зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв`язку із скороченням штатів) (а. с. 17).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, визнано протиправним та скасовано наказ від 17.07.2018 року № 139 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та поновлено на посаді начальника Голованівського районного сектору з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (справа № 1440/1946/18).

11.04.2019 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 1440/1946/18 апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року - без змін (а. с. 19-23).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.2019 року у справі № 1440/1946/18, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.11.2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2019 року - залишено без змін.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, оскільки йому не було нараховано та виплачено грошове забезпечення (посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавку за вислугу років; надбавку за особливості проходження служби; премію) за період з 01.07.2018 року по 17.07.2018 року в сумі 7386,10 грн. у зв`язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позову зазначив, що фактично звільнення позивача, з правової точки зору, не відбулося, адже наказ в частині звільнення скасовано, а позивача поновлено на посаді з моменту звільнення, відповідно у відповідача не виникло обов`язку нарахування позивачу грошового забезпечення, яке прив`язується до факту звільнення. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 року № 2713-IV, державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно зі ст. 14 вказаного Закону, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України регулюється Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року № 925/5 (далі - Порядок № 925/5).

Згідно п.3 Порядку № 925/5, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад;

оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

У відповідності до п. 10 посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, підвищення посадового окладу, надбавки та доплати, інші виплати особам рядового і начальницького складу виплачуються (припиняються): із дня підписання наказу про призначення на штатну посаду, зарахування на навчання до навчального закладу, присвоєння спеціального звання або з дня, зазначеного в наказі; до дня підписання наказу про звільнення з посади чи служби, відрахування, закінчення навчання або про скасування встановлених надбавок та доплат, інших виплат або до дня, зазначеного в наказі.

У своєму відзиві на позов відповідач зазначав, що позивач перевикористав 16 днів відпустки, а тому управлінням відповідно до ст. 92 Закону України «Про національну Поліцію» та Порядку № 925/5 було здійснено відрахування грошового забезпечення за спірний період .

Разом з тим, колегія суддів зазначає, вказаними вище судовими рішеннями по справі № 1440/1946/18 було встановлено факт протиправності звільнення позивача та поновлено його на посаді.

Якщо відповідач вважав, що позивач перевикористав 16 днів відпустки він повинен був звернутись до суду з позовом про повернення грошових коштів за перевикористану відпустку, а не здійснювати відрахування грошових коштів за період з 01.07.2018 року по 17.07.2018 року, в супереч п. 10 Порядку № 925/5.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 №13 Пленум ВСУ зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28.10.2019 року по справі № 815/3296/17, від 16 січня 2020 року по справі № 807/915/17.

Кількість днів неотриманого грошового забезпечення складає 17 днів. Грошове забезпечення за останні два місяці роботи відповідно до Довідки від 15.06.2018 року - 13981,50 грн., кількість робочих днів 41. Отже, середній заробіток за один день складає (13981,50*2/61) 458,40 грн., у зв`язку з чим сума середньомісячного заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку становить 7792 грн. 80 коп. (458,40 грн. х 17 дн.).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року по справі № 400/2047/19, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , - задовольнити повністю.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.07.2018 р. по 18.07.2019р. в розмірі 7792,80 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.