Справа № 826/14755/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

28 лютого 2020 року справа №826/14755/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомІнституту електрозварювання ім. Є. О. Патона Національної академії наук України (далі по тексту - позивач)
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі по тексту - відповідач)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва оскільки вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17 липня 2018 року №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафних санкцій за невчасну сплату земельного податку здійснено помилково та без врахування фактичних обставин, виключно на підставі даних АІС «Податковий блок».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/14755/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що він не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що він не погоджується з відзивом та вважає його протиправним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що підлягає скасуванню.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено камеральну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати суми (зобов`язання) по земельному податку, за результатами якої складено акт від 27 червня 2018 року №4754/26-15-12-12-12/03150071.

Названим актом встановлено несвоєчасну сплату позивачем самостійно визначених податкових зобов`язань з плати за землю з юридичних осіб, чим порушено вимоги пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до вказаного акту перевірки прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17 липня 2018 року №, яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 240 293,95 грн.

Надаючи оцінку обставинам справи суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, податкове законодавство не обмежує платника податків у його праві на самостійне усунення недоліків при визначенні податкових зобов`язань, та відповідно, не обмежує також його право на подання уточнення, яким усуваються зазначені помилки.

У ході розгляду справи встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем 22 січня 2018 року подано до податкового органу уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за грудень 2017 року.

Через технічну помилку в рядку 5 розділі ІІІ уточнюючої податкової декларації з плати за землю помилково відображено збільшення податкового зобов`язання з земельного податку по кожному місяцю за 2017 рік та річну суму податку відповідно.

На виконання вимог статті 50 Податкового кодексу України позивачем подано уточнюючі податкові декларації з плати за землю від 24 січня 2018 року та 26 січня 2018 року, якими виправлено технічну помилку щодо завищення податку на землю, відображеного в рядку 5 розділу ІІІ уточнюючої декларації з плати за землю від 22 січня 2018 року.

Відповідач, обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що позивач був зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання, визначену ним в податковій декларації, в граничний термін до 22 січня 2018 року, тоді як фактично борг погашений 25 січня 2018 року (платіжне доручення №27 на суму 214 857,89 грн.) та 26 січня 2018 року шляхом подання уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2017 рік №. Отже, на думку відповідача, позивач, зменшуючи суми раніше нарахованого зобов`язання з земельного податку, фактично сплатив податковий борг внаслідок подання уточнюючої декларації.

Спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано штрафні санкції саме за несвоєчасну сплату самостійно визначених податкових зобов`язань з плати за землю, передбачені пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання.

Згідно підпункту 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Погашення податкового боргу - це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом (підпункт 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Джерелами погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 87 Податкового кодексу України є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Таким чином, наведені норми пов`язують погашення грошових зобов`язань саме з фактичною їх сплатою або за рахунок грошових коштів, або за рахунок переплати, або за рахунок майна, тоді як зменшення самостійно визначеної платником податків суми податкових зобов`язань не є погашенням грошових зобов`язань у розумінні положень Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд погоджується із доводами позивача, що подання уточнюючої декларації, що зменшує податкові зобов`язання, не є джерелом погашення податкового боргу платником податків, оскільки платник податків не погашає (не сплачує) податковий борг, а корегує податкові зобов`язання (грошові зобов`язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усуває помилку при визначення суми податкового зобов`язання.

В розглядуваному випадку платник податків не зменшив уточнюючими деклараціями суми податкового боргу, оскільки такий борг взагалі не виник, так як сума податкового зобов`язання у сторону збільшення платником податків була визначена в результаті технічної помилки.

Оскільки відповідальність у вигляді штрафу застосовується до платника податку за порушення ним строку сплати сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до бюджету, то у випадку зменшення платником суми податкового зобов`язання (грошового зобов`язання), задекларованої раніше, шляхом надання уточнюючого розрахунку, така сума не підлягає сплаті в бюджет, оскільки обов`язок зі сплати податку не може виникати у платника в силу допущеної ним помилки при обчисленні податкового зобов`язання, відповідно до платника податку не може бути застосовано відповідальність.

Варто також вказати, що специфіка нарахування штрафної санкції, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, полягає у тому, що вона застосовується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, тоді як при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов`язання з певного податку, відсутній об`єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої податкової декларації зі зменшеним податковим зобов`язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов`язання, у той час як нарахування штрафної санкції залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати суми податкового зобов`язання.

Даний висновок висловив Верховний суд в постанові від 12 лютого 2019 року у справі №824/95/18-а.

За таких підстав, суд вважає безпідставними дії відповідача щодо застосування до позивача відповідальності у вигляді штрафу за порушення вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання за грудень 2017 року, у зв`язку із чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення про нарахування штрафу підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17 липня 2018 року №.

3. Стягнути на користь Інституту електрозварювання ім. Патона Національної академії наук України понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 641,41 грн. (три тисячі шістсот чотири гривні 41 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 11; ідентифікаційний код 05416923);

Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко