Справа № 826/15502/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2020 року м. Київ № 826/15502/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику часників справи адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна компанія «СТС» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

21.09.2018 Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна компанія «СТС» (ПрАТ «ВКК «СТС») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.06.2018 № та №.

В обґрунтування позову зазначено, що податкові повідомлення-рішення від 14.06.2018 № та № прийняті відповідачем на підставі висновків акту від 29.05.2018 №0888/26/15/14/21457896 про порушення ними вимог пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 (Положення №637), пункту 19 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148 (Положення №148), шляхом видачі з каси підприємства готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 1193000 грн.

Позивач наголошує на тому, що вказані кошти видавались касирам підприємства як розмінна монета на підтвердження оформлення приймання і видачі касирам готівки в межах однієї каси господарської одиниці з поверненням попередньо виданих коштів наступного робочого дня каси ринку у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, операції з видачі розмінної монети в межах однієї каси господарської одиниці не є операціями з видачі коштів під звіт на відрядження або на господарські витрати, а тому не підпадають під регулювання пунктом 2.11 Положення №637 та пунктом 19 Положення №148.

Також позивач зазначає, що виходячи зі змісту та мети запровадження звітування щодо раніше виданих коштів, авансові звіти про використання коштів підзвітними особами про відсутність яких зазначає ГУ ДФС у м. Києві, повинні складатись лише у разі фактичного використання коштів. Однак, вказані кошти у повному обсязі повертались у касу підприємства, відповідно, позивач не зобов`язаний складати авансові звіти про використання таких коштів підзвітними особами.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що за результатами проведення попередньої перевірки, за умови аналогічних дій позивача та чинності Положення №637, відповідачем не виявлено порушень вимог порядку ведення касових операцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2018 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов в якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позову. Зауважив, що спірні рішення є правомірними адже прийняті на підставі обґрунтованих висновків акту перевірки від 29.05.2018 №0888/26/15/14/21457896 про те, що в порушення вимог Положення №637 та Положення №148, з каси позивача видані готівкових коштів під звіт на загальну суму 1193000 грн без повного звітування щодо раніше виданих коштів шляхом складання авансових звітів про використання коштів підзвітними особами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведена фактична перевірка господарчого ринку за адресою: вул. Зодчих, 74, м. Київ в якому здійснює діяльність ПрАТ «ВКК «СТС».

За результатами перевірки складено акт від 29.05.2018 №088/26/15/14/21457896, у якому встановлено, що згідно наданих до перевірки касової книги підприємства, видаткових касових ордерів, прибуткових касових ордерів та картки рахунку 372:

16.11.2017 з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру №918 від 16.11.2017 видано готівкові кошти під звіт ОСОБА_1 в сумі 10000 грн, які ОСОБА_1 17.11.2017 повернула до каси підприємства згідно прибуткового касового ордеру №740 від 17.11.2017, при цьому авансовий звіт про використання коштів не складено.

З 17.11.2017 по 04.01.2018 з каси підприємства видавались кошти під звіт ОСОБА_1 на загальну суму 200000 грн.

28.11.2017 з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру №956 від 28.11.2017 видано готівкові кошти під звіт ОСОБА_2 в сумі 10000 грн, які ОСОБА_2 29.11.2017 повернула до каси підприємства згідно прибуткового касового ордеру №563 від 29.11.2017, при цьому авансовий звіт про використання коштів не складено.

З 29.11.2017 по 31.12.2017 з каси підприємства видавались кошти під звіт ОСОБА_2 на загальну суму 128000 грн.

05.01.2018 з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру №9 від 05.01.2018 видано готівкові кошти під звіт ОСОБА_1 в сумі 10000 грн, які ОСОБА_1 06.01.2018 повернула до каси підприємства згідно прибуткового касового ордеру №9 від 06.01.2018, при цьому авансовий звіт про використання коштів не складено.

З 06.01.2018 по 22.05.2018 з каси підприємства видавались кошти під звіт ОСОБА_1 на загальну суму 428000 грн;

09.01.2018 з каси підприємства згідно видаткового касового ордеру №13 від 09.01.2018 видано готівкові кошти під звіт ОСОБА_2 в сумі 10000 грн, які ОСОБА_2 10.01.2018 повернула до каси підприємства згідно прибуткового касового ордеру №13 від 10.01.2018, при цьому авансовий звіт про використання коштів не складено.

З 10.01.2018 по 20.05.2018 з каси підприємства видавались кошти під звіт ОСОБА_2 на загальну суму 437000 грн.

Авансові звіти про використання коштів підзвітними особами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), які отримували кошти з каси підприємства, на підприємстві не складались, про що надано пояснення головним бухгалтером підприємства.

Всього з каси підприємства видано готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів на загальну суму 1193000 грн.

Згідно з поясненням головного бухгалтера ОСОБА_3 від 22.05.2018 вказані кошти видані як розмінна монета під звіт касирам з каси підприємства згідно з видатковими касовими ордерами по рахунку 372. Авансові звіти не складаються у зв`язку з тим, що розмінна монета у повній сумі надходить до каси підприємства наступного дня згідно з прибутковими касовими ордерами.

З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- пункту 2.11 Положення №637 шляхом видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, а саме авансові звіти про використання коштів підзвітними особами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), які отримували такі кошти на підприємстві в розмірі 328000 грн з 16.11.2017 по 04.01.2018, не складались; - пункту 19 Положення №148 шляхом видачі готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів, а саме не складено авансові звіти про використання коштів підзвітними особами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), які отримували такі кошти на підприємстві в розмірі 865000 грн з 04.01.2018 по 21.05.2018.

14.06.2018 на підставі вказаних висновків акту від 29.05.2018 №088/26/15/14/21457896, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №, яким застосовано до ПрАТ «ВКК «СТС» штрафні (фінансові) санкції у сумі 216250 грн за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів;

- №, яким застосовано до ПрАТ «ВКК «СТС» штрафні (фінансові) санкції у сумі 82000 грн за видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів.

25.06.2018 позивач скористався правом на адміністративне оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, однак рішенням ДФС України від 21.08.2018 №27127/6/99-99-11-05-05-25 у задоволенні скарги товариства відмовлено.

Позивач не погоджується із результатом адміністративного оскарження, вважає податкові повідомлення-рішення від 14.06.2018 № та № протиправними, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами і підприємцями, а також окремі питання організації банками роботи з готівкою до 04.01.2018 було врегульовано Положенням №637.

Відповідно до пункту 2.11 Положення №637 видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України.

Видача готівкових коштів під звіт на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини, крім металобрухту, дозволяється на строк не більше 10 робочих днів від дня видачі готівкових коштів під звіт, а на всі інші виробничі (господарські) потреби на строк не більше двох робочих днів, враховуючи день отримання готівкових коштів під звіт.

Якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Видача відповідній особі готівкових коштів під звіт проводиться за умови звітування у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми. Звітування за/держані готівкові кошти здійснюється відповідно до законодавства України.

З 05.01.2018 порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами і підприємцями, а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регламентовано Положенням №148.

Відповідно до пункту 19 Положення №148 готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктами господарювання підзвітним особам відповідно до законодавства України.

Готівка видається під звіт:

1) на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини на строк не більше 10 робочих днів;

2) на закупівлю брухту чорних металів і брухту кольорових металів - на строк не більше 30 робочих днів від дня видачі готівки під звіт;

3) на всі інші виробничі (господарські) потреби - на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівки під звіт.

Підзвітна особа має право продовжити строк використання виданих під звіт коштів, якщо готівка одночасно видана як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції в населення та заготівлі вторинної сировини, у тому числі брухту чорних металів і брухту кольорових металів). Строк використання такої готівки продовжується до завершення строку відрядження.

Видача підзвітній особі готівки під звіт проводиться за умови звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержану під звіт або на відрядження готівку здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки, видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів - у розмірі 25 відсотків виданих під звіт сум.

Відповідно до підпункту 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 ПК України звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Згідно із пунктом 2 Порядку складання Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт та його форму №841, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.09.2015, дія цього Порядку поширюється на осіб, що видали платнику податку - фізичній особі кошти на відрядження або під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, та платників податків - фізичних осіб, які отримали такі кошти.

Таким чином, вказаний Звіт слугує підставою: для списання з підзвітної особи коштів, виданих на відрядження або під звіт; відшкодування працівнику витрат, понесених за рахунок особистих коштів; відображення в бухгалтерському та податковому обліку видаткових операцій, проведених у зв`язку з виконанням службового завдання (доручення).

Із форми звіту вбачається, що він містить лише графи: «витрачено», «залишок», «перевитрата», тобто форма звіту не передбачає можливості внести до нього відомості, у разі, якщо кошти отримано та їх не витрачено.

Таким чином, складання авансового звіту у випадку повернення підзвітних коштів без їх використання (витрачання) взагалі, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

В рішенні Європейського суду з прав людини 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» наголошено на необхідності дотримання судами правила вирішення колізій у податковому законодавстві на користь платника податків. Європейський суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема, у зв`язку з тим, що національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05) в якому зафіксовано практику Європейського суду з прав людини з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника.

З урахуванням викладеного та враховуючи відсутність нормативного закріплення протилежного, суд вважає прийнятними доводи позивача про те, що звіт про використання коштів виданих під звіт складається у разі фактичного здійснення витрат виданих під звіт коштів, адже передбачено звітування лише про витрачені кошти, а не про повністю повернуті до каси.

Відтак, якщо припустити, що вказані кошти мали статус виданих під звіт, то складання звіту про їх витрачання не передбачене, ні нормами, що регламентують складання такого звіту, ні затвердженою формою такого звіту, ні порядком ведення касових операцій.

Разом з цим, суд зауважує, що відсутні підстави вважати вказані кошти як такі, що видані під звіт, адже за своїм правовим статусом такі кошти є розмінною монетою.

Так, встановлено, що позивач є суб`єктом господарювання, функціональними обов`язками якого є надання послуг створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів, а саме Ринком, з облаштуванням близько 400 торгових місць, за використання яких продавці систематично здійснюють оплату.

Пунктами 2.19-2.20 Правил торгівлі на ринках у місті Києві, які затверджені рішенням Київської міської ради від 06.07.2017 №732/2894 визначено, що продавці на ринку зобов`язані до початку торгівлі сплатити кошти за утримання торговельного місця в належному стані та інші послуги ринку. Стягнення цих коштів здійснюють контролери та касири ринку із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з видачею розрахункового документа. Документи про сплату за утримання торговельного місця у належному стані повинні зберігатися продавцем до закінчення торгівлі. Передача торговельного місця та документів про сплату послуг ринку третім особам забороняється.

Відповідно до пункту 2.13 Положення №637 та пункту 21 Положення №148 підприємства (підприємці) під час здійснення розрахунків із споживачами за готівку зобов`язані приймати у сплату за продукцію (товари, роботи, послуги) без обмежень банкноти і монети та мають забезпечувати наявність у касі банкнот і монет для видачі здачі.

Отже, адміністрація позивача повинна забезпечити касирів належним розміром розмінної монети з метою своєчасної та належної сплати підприємцями послуг ринку до початку торгівлі, як цього потребують Правила торгівлі на ринках у місті Києві. З цією метою позивач, завчасно замовляє та на підставі відповідних документів щотижня отримує з банківської установи розмінну монету, яку і видає касирам з метою забезпечення сплати послуг ринку до початку торгівлі.

Позивач пояснив, що з метою виконання на підприємстві вимог зокрема пункту 2.13 Положення № 637 та пункту 21 Положення № 148 керівництвом підприємства врегулювано питання видачі і повернення розмінної монети касирами наступним чином.

Передбачено видавати касирам розмінну монету у розмірі 10000 грн за місцем знаходження: м. Київ, вул. Зодчих, буд. 74. Видачу розмінної монети з каси підприємства касиру передбачено оформляти видатковим касовим ордером. На початку наступного робочого дня, касири помішують до скриньки кожного реєстратора розрахункових операцій дрібними купюрами різного номіналу грошові кошти у розмірі 1700 грн (максимальний об`єм купюр, що фізично вміщується до скриньки), а решта коштів залишається у касира, як матеріально відповідальної особи. Внесення розмінної монети до скриньки РРО формується «службовим внесенням». Вилучення розмінної монети зі скриньки РРО формується «службовим вилученням». Наприкінці робочого дня, касири повертають кошти до каси підприємства в повному розмірі, тобто 10000 грн. Повернення розмінної монети до каси підприємства касиром оформлюється прибутковим касовим ордером.

Згідно пункту 6 розділу ІІІ Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547 (Порядок №547), внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

За змістом розділів ІІІ Положення №637 та Положення №148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Касові операції, що проводяться відповідно до Закону України «Про застосування реєстрації розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Приймання готівки в касі проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України.

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

Згідно з пунктом 1.2 Положення №637 та пунктом 3 Положення №148, каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

При цьому, операції з видачі розмінної монети в межах однієї каси господарської одиниці не є операціями з видачі заробітної плати, коштів під звіт на відрядження або на господарські витрати (виробничі потреби, виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що надала кошти під звіт).

Встановлено, що на підтвердження оформлення приймання і видачі готівки з каси магазину в межах однієї каси господарської одиниці з призначенням розмінна монета позивачем надано належним чином завірені копії касових ордерів по магазину, які містять обов`язкові реквізити, фіскальні звітні чеки, витяги з книг обліку руху готівки та сум розрахунків.

Отже, сукупність наведених вище обставин, зокрема те, що досліджувані кошти (готівка) одержувалися кожного робочого дня у однаковій сумі і в тій самій сумі поверталися до каси, одержувалися виключно касирами, використовувалися виключно для забезпечення надання здачі при здійсненні торгівлі на ринку і не витрачалися, достеменно свідчить про те, що такі кошти мають статус розмінної монети, до порядку обліку якої не застосовуються правила звітування про одержані кошти під звіт.

Наведений висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №810/1430/17.

Таким чином, досліджені в ході перевірки операції з видачі готівки з каси позивача не регулюються нормами пункту 2.11 Положення №637 та пункту 19 Положення №148, а тому є необґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем вимог вказаних норм.

При цьому, суд враховує, що відомості про видачу згаданим вище старшим касирам готівкових коштів відображені на субрахунку 3721 «Розрахунки з підзвітними особами».

Разом з цим, у регістрах бухгалтерського обліку операції, пов`язані з видачею розмінної монети, відображаються за дебетом субрахунку 301 «Операційна каса» і кредитом субрахунку 301 «Каса в національній валюті».

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, на субрахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами», ведеться облік розрахунків з підзвітними особами. Сальдо субрахунку може бути як дебетовим, так і кредитовим. Такі показники відображаються розгорнуто: дебетове сальдо - в складі оборотних активів, кредитове сальдо - в складі зобов`язань балансу підприємства.

При цьому, частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на принципі превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Відповідно до пункту 4.8 Положення №637, касир на підприємстві є матеріально - відповідальною особою, тобто, по суті є підзвітною особою.

У зв`язку з цим та обставина, що позивачем випадки передачі розмінної монети касирам відображалися із застосуванням субрахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» по суті не змінює характер самих вчинених касових операцій.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.11 Положення №637 та пункту 19 Положення №148 та неправомірність застосування до позивача штрафних санкції згідно податкових повідомлень-рішень від 14.06.2018 № та №, відтак, вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних рішень, а позивачем надано належні та достатні докази на підтвердження протилежного, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжного доручення від 18.09.2018 №639 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 4473,75 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна компанія «СТС», - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.06.2018 № та №.

Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна компанія «СТС» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4473,75 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят три гривні сімдесят п`ять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна компанія «СТС» (місцезнаходження юридичної особи: 03170, місто Київ, вулиця Зодчих, будинок 74, квартира 121; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21457896).

Відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39439980).

Суддя О.М. Чудак