Справа № 320/4507/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2020 року м.Київ № 320/4507/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення від 06.06.2019 № 2434 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку;

зобов"язати призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п"ять років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 23.02.2019.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у березні 2019 року звернувся до Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 4 категорії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідач відмовив у призначенні даного виду пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного строку проживання роботи або проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

На думку позивача, вказана відмова є протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси.

Засобами поштового зв`язку 10.09.2019 надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач не погоджується з вимогами позову та просить відмовити у його задоволенні у зв`язку з відсутністю на це підстав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 суд замінив Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області на належного відповідача Головне управління Пенсійного Фонду України в Київській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 виданого міським відділом № 2 Білоцерківського ГУ МВС України в Київській області 19.11.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю у період з 1986 по 1993 (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 18.07.1994, виданим Київською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого 28.04.1984 відділом внутрішніх справ Біоцерківського міського виконавчого комітету, ОСОБА_1 уклав 28.04.1984 шлюб із ОСОБА_2 , який зареєстрований у відділі РАЦС Біоцерківського міськвиконкому.

Як вбачається із матеріалів справи у позивача у м. Біла Церква, 17.07.1985 народилась дитина, що встановлено на підставі свідоцтва про народження від 23.07.1985.

Дружина позивача, є особою, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 10.10.2007, виданим Київською обласною державною адміністрацією.

Також судом встановлено, що 15.08.1985 Білоцерківським міськвиконкомом дружині позивача видано ордер на право заселення до житлового приміщення серії БЦА № 000596, яке видано на підставі рішення виконкому від 12.08.1985 № 289.

Згідно із довідкою № 179/1/8438 від 23.05.2019 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_5 (м. Овруч) з 10.11.1988 по 14.03.1989 на посаді лікаря медичного пункту частини.

16.05.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, однак 06.06.2019 відповідач рішенням № 2434 відмовив позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного для такого призначення періоду проживання у зоні радіоактивного забруднення.

Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України від 28.02.1991 № 796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно ч. 3 ст. 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Частиною 2 ст. 55 Закону № 796 встановлено, що особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, ст. 55 вказаного Закону № 796 визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.2022.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону № 796 підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону № 796.

Єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Суд звертає увагу органу Пенсійного фонду на те, що наявність у позивача вищевказаного посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4), є достатнім підтвердженням того, що він на протязі не менше 4 років проживав або постійно працював саме у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що свідчить про те, що останній має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Належність позивача до особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4) ніким не оспорювалася, а тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796, зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Отже, на час звернення до відповідача позивач набув право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796.

Вказана позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України в рішеннях від 07.12.2016 у справі № 556/335/15-а (К/800/28324/15) та від 01.03.2017 у справі № 556/5/15-а (К/800/38442/15) та з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 28.03.2018 у справі № 333/2072/17 та у постанові від 18.09.2018 у справі № 802/465/18-а.

Посилання представника відповідача на той факт, що період проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 складає 3 роки 10 місяців 28 днів, що виключає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 5 років не приймається судом до уваги та спростовується наданими позивачем доказами.

Так, судом встановлено факт проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю (м. Біла Церква), а також отримання позивачем статусу громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону № 796.

Щодо дати з якої позивач набув право на призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Згідно вимог ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Так 16.05.2019 позивач звернувся до відповідача із вимогою по призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, а з матеріалів справи вбачається, що між набуттям позивачем права на призначення йому пенсії та моментом звернення до відповідача із вимогою про її призначення 3 місячний строк позивачем не порушено, а тому суд враховуючи вищенаведені положення, приходить до висновку про необхідність призначення пенсії позивачу з 23.02.2019.

З урахуванням паспорта громадянина України позивач набув право на призначення пенсії з 23.02.2019.

Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), підпункуту 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до частин першої та другої ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору за подання даного адміністративного позову, що підтверджується квитанцією № 26 від 15.08.2019.

Відтак у зв`язку із задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області () від 06.06.2019 № 2434 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п"ять років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 23.02.2019.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.