Справа № 280/6428/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 березня 2020 року Справа № 280/6428/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Туяк О.К., розглянувши за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Соболєвої Наталії Іванівни (70500, Запорізька область, м.Оріхів, вул.Запорізька, буд.59, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» (69063, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 48),

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Соболєвої Наталії Іванівни (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Акціонерне Товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерного Товариства «Ощадбанк» (далі третя особа, Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині не зняття арештів;

2) зобов`язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна, що належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності, 1/2 частина нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 Комсомольська АДРЕСА_4 , 41, приміщення 32, для здійснення продажу цього майна з направленням суми виторгу на погашення боргу перед стягувачем АТ Ощадбанк;

3) внести відповідні відомості про зняття арешту з 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 вул.Комсомольська), 41, приміщення 32, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконанні в Оріхівському районному управлінні юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання вироку Пологівського районного суду Запорізької області, яким з позивача стягнуто на користь ПАТ «Держощадбанк» суму боргу. Від Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» отримав вимогу в порядку статті 366 Цивільного кодексу України, в якій останній вимагає здійснити продаж належного йому майна, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , для погашення боргу перед ним. У зв`язку з тим, що на вказане майно накладено арешт, представник позивача звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зняти арешт з майна ОСОБА_1 для виконання вимоги третьої особи. Однак відповідач відмовив у задоволенні його заяви з посиланням на відсутність законних підстав для зняття арешту. Позивач зазначає, що арешт майна перешкоджає йому у виконання зобов`язань перед третьою особою щодо погашення коштів, присуджених за вироком суду. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.01.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.01.2020 продовжено встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, визначеній в ухвалі Запорізького окружного адміністративного суду від 02.01.2020.

Ухвалою суду від 19.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статей 12, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Призначено судове засідання на 27.02.2020.

26.02.2020 відповідач подав відзив на адміністративний позов (вх.№8972), в якому зазначає, що на виконанні Оріхівського районного відділу державної виконавчої служби перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входили виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Пологівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Держощадбанк» боргу, в межах яких внесені відповідні обтяження. Вказані виконавчі провадження завершені 26.12.2012 на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606-XIV), що зумовлює відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також просив розглядати справу за його відсутності.

Ухвалою суду від 27.02.2020 відкладено розгляд справи на 02.03.2020.

У судовому засіданні 02.03.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві, вказав, що майно, на яке накладено арешт, перебуває у позивача на праві приватної спільної часткової власності, виділ в натурі частки спільного майна неможливий, у зв`язку з чим відсутні інші можливості виконання зобов`язань перед третьою особою, окрім як самостійний продаж боржником своєї частки з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У судовому засіданні 02.03.2020 представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги, вказав про їх обґрунтованість, зазначив, що задоволення позовних вимог сприятиме погашенню позивачем зобов`язань перед АТ «Ощадбанк».

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до статті 268 КАС України, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без його участі.

У судовому засіданні 02.03.2020 оголошено перерву, під час якої представник позивача та представник третьої особи звернулися до суду із заявами, в яких просили здійснювати подальший розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що на виконанні в Оріхівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебувало зведене виконавче провадження №35826312, до складу якого входили такі виконавчі провадження:

- виконавче провадження №54559272 з примусового виконання виконавчого листа №1-5 від 06.02.2012, виданого Пологівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Держощадбанк» боргу в сумі 43 220,00 грн.;

- виконавче провадження №34557506 з примусового виконання виконавчого листа №1-5 від 06.02.2012, виданого Пологівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Держощадбанк» солідарного боргу в сумі 360 626,89 грн.;

- виконавче провадження №31566699 з примусового виконання виконавчого листа №1-5 від 06.02.2012, виданого Пологівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Держощадбанк» солідарного боргу у сумі 63 800,00 грн.;

- виконавче провадження №31566528 з примусового виконання виконавчого листа №1-5 від 06.02.2012, виданий Пологівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Держощадбанк» борг у сумі 8 400,00 грн.

Вищезазначені виконавчі листи видані за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 16.03.2011 у справі №1-5/2011 в частині задоволеного цивільного позову у кримінальному провадженні.

В межах вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.10.2012, відповідно до яких внесені записи про обтяження №1085990 (ВП №34559272), №11085955 (ВП 34557506), №11085930 (ВП №31566699), №11085896 (ВП 31566699).

Як вбачається з відзиву на позовну та не заперечується позивачем, вищевказані виконавчі провадження завершені 26.12.2012 у зв`язку з поверненням виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону №606-XI.

06.08.2019 Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою в порядку статті 366 Цивільного кодексу України (вих.№107.20/2-1334), у якій вимагало здійснити продаж належної позивачу на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 , з направленням суми виторгу на погашення боргу перед Акціонерним товариством «Ощадбанк».

07.08.2019 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій у зв`язку з надходженням вимоги від третьої особи просив зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності за адресою АДРЕСА_5 та виключити ОСОБА_1 з реєстру боржників.

Листом від 23.08.2019 №11450 відповідач повідомив представника позивача про те, що відповідно виключного переліку вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Не погодившись з такою позицією, позивач звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності Начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Соболєвої Наталії Іванівни та зобов`язання її вчинити певні дії.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 02.12.2019 у справі №324/1539/19 закрито провадження за скаргою позивача про визнання протиправною бездіяльності Начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Соболєвої Наталії Іванівни та зобов`язання її вчинити певні дії, роз`яснено його право звернутись зі скаргою до Запорізького окружного адміністративного суду. Зазначена ухвала позивачем не оскаржувалась та набрала законної сили 18.12.2019.

Враховуючи ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 02.12.2019 у справі №324/1539/19, позивач звернувся до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Щодо юрисдикції даного спору суд зазначає, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21.11.2018 в справі №569/12295/16-ц (провадження №14-451цс18) та від 27.11.2019 в справі №752/14248/18 (провадження №14-520цс19) спір щодо оскарження дій державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 02.12.2019 у справі №324/1539/19 провадження у вказаній справі з аналогічним предметом спору закрито, та роз`яснено позивачу його право на звернення до Запорізького окружного адміністративного суду. Вказана ухвала набрала законної сили 18.12.2019.

Відповідно до частини 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Оскільки суд загальної юрисдикції закрив провадження у справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в справі, яка розглядається, суд дійшов висновку, що з огляду на приписи частини 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України позивач не зможе реалізувати своє право на доступ до суду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на наявність такого що набрало законної сили судового рішення, яким віднесено розгляд даного спору до юрисдикції Запорізького окружного адміністративного суду, з метою недопущення необґрунтованих перешкод для позивача у доступі до правосуддя, суд вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок у подібній ситуації висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №490/9823/16-ц (провадження №14-509 цс 18).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Пологівським районним судом Запорізької області у кримінальному провадженні у справі №1-5/2011, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначались Законом №606-XIV.

За змістом частини 1 статті 30 вказаного Закону (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону №606-XI виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За правилами частини 5 статті 47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до положень статті 49 Закону №606-XI виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Частиною 1 статті 50 Закону №606-XIV встановлено наслідки завершення виконавчого провадження, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина 2 статті 50 Закону №606-XIV).

Отже наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених статтею 49 цього Закону, або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Суд звертає увагу, що Законом №606-XIV було визначено різні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу (стаття 47) та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (стаття 48).

Аналогічні норми щодо наслідків закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, містяться і в статті 40 Закону №1404-VIII, чинного на час звернення позивача до відповідача із заявою від 07.08.2019 про зняття арешту, зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у вигляді зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У спірних правовідносинах виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Пологівським районним судом Запорізької області у кримінальному провадженні №1-5/11, відповідно до приписів наведених правових норм не є закінченим, та виконавчі документи повернені не органу, який його видав, а стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону №606-XIV, що не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчі документи до примусового виконання протягом законодавчо встановлених строків.

Верховний Суд в постанові від 24.01.2018 у справі № 826/20120/14 (К/9901/1118/18) дійшов висновку, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі частини 1 статті 47 Закону №606-XIV не передбачає застосування наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною 1 статті 50 цього Закону України.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII, на який посилається відповідач, наведений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Так, відповідно до вказаної норми підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до частини 5 статті 59 цього Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з наведених правових норм, викладені позивачем аргументи в обґрунтування вимог про зобов`язання відповідача зняти арешт з належного йому майна, а саме, необхідність продажу нерухомого майна для погашення боргу, не є охоплюються встановленими законодавством підставами для зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, твердження відповідача про відсутність законних підстав для зняття арешту, накладеного на майно позивача, є обґрунтованим.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, в межах компетенції, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 268, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Соболєвої Наталії Іванівни третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Акціонерне Товриство Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерне Товариство Ощадбанк, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених, зокрема статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Начальник відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Соболєва Наталія Іванівна, місцезнаходження: 70500, Запорізька область, м.Оріхів, вул.Запорізька, буд.59, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Акціонерне Товриство Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління Акціонерне Товариство Ощадбанк, місцезнаходження: 69063, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 48.

Повне судове рішення складено 02.03.2020.

Суддя М.О. Семененко