Справа № 200/1326/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р. Справа№200/1326/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6)

про визнання протиправним та скасування розрахунку від 6 грудня 2019 року, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування розрахунку відповідача від 6 грудня 2019 року про призначення йому пенсії по інвалідності в розмірі 90% пенсії за віком та зобов`язання відповідача не застосовувати до позивача приписи пункту 4 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 5 лютого 2020 року було прийнято до провадження позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1326/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що відповідач протиправно здійснив перерахунок його пенсії по інвалідності по факту його працевлаштування з 13 березня 2018 року в розмірі 90 %, зазначаючи на невірне застосування відповідачем приписів частини 4 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначив, що на момент призначення пенсії по інвалідності він є особою, якій вже розрахована, призначена та виплачувалась пенсія за віком на пільгових умовах, тому у відповідача не було підстав застосовувати до нього приписи частини 1 статті 33 зазначеного Закону, як особі, що не досягла пенсійного віку. Як на підставу для задоволення позову позивач зауважив, що належить до осіб, яких можна віднести до кола осіб, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058. Позивач відзначив, що аналіз норм чинного законодавства дає підстави вважати, що поняття «пенсіонер за віком» - це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого спеціальним законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсії. Також, свою позицію позивач обґрунтовував, зокрема, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Відповідач до суду надав відзив, в якому заперечив проти задоволення його позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи вимоги поданих заперечень, відповідач зазначив, що необхідними умовами для отримання пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком є: наявність необхідного стажу, звільнення або при працевлаштуванні досягнення пенсійного віку (60 років). Тож, враховуючи, що позивач при працевлаштуванні не досягнув 60 років, його пенсію по інвалідності у розмірі пенсії за віком з 13 березня 2018 року (дня працевлаштування) було перераховано як працюючій особі в розмірі 90% пенсії за віком. Відповідач зазначив, що у разі звільнення позивача за місцем роботи та за умови звернення до управління із заявою про перерахунок пенсії, буде зроблено перерахунок пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком з дати звільнення. Також, відповідач заперечив щодо стягнення з управління судового збору, зазначаючи, що стягнення судового збору повинно здійснюватися з Державного бюджету або з направленням до Казначейської служби України для надходження відповідних коштів на зазначені асигнування за відповідною програмою Казначейської служби України.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 8 лютого 2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Як встановлено судом та не є спірним питанням у справі, з жовтня 2018 року позивач перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 050105 позивачу встановлено 2 групу інвалідності з 7 лютого 2018 року безстроково.

Сторонами не заперечується, що 6 березня 2018 року позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Проте, відповідачем у переведенні з пенсії за віком на пенсію по інвалідності було відмовлено, що стало підставою судового оскарження.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити з 24 лютого 2018 року пенсію по інвалідності відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком обрахованої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки із здійсненням відповідного нарахування та виплати цієї пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити з 24 лютого 2018 року пенсію по інвалідності відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі пенсії за віком обрахованої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки із здійсненням відповідного нарахування та виплати цієї пенсії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1193 від 20 квітня 2018 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Зобов`язано Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 від 6 березня 2018 року № 1193 про призначення пенсії по інвалідності та прийняти рішення по суті з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Вказане рішення набрало законної сили 7 травня 2019 року, відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 7 травня 2019 року про повернення заявнику апеляційної скарги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року по справі № 200/12481/18-а було відмовлено в задоволенні заяви Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про виправлення описки в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року по адміністративній справі № 200/12481/18-а за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу періоди роботи.

5 липня 2019 року Донецьким окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по адміністративній справі № 200/12481/18-а.

Як встановлено судом, 13 липня 2019 року рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відмову в переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно рішення суду, яке було винесено на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року по справі № 200/12481/18-а відмовлено ОСОБА_1 у переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності. В обґрунтування рішення зазначено, що розглянувши заяву ОСОБА_1 від 06.03.2018 року № 1193 про призначення пенсії по інвалідності на підставі висновків рішення Донецького Окружного адміністративного суду № 200/12481/8-а від 4 лютого 2019 року, з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні, та за матеріалами документів наявних в пенсійній справі, встановлено, що пенсія, яку отримує заявник та пенсія, на яку претендує, призначається за одним Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі зазначеного рішення та матеріалів пенсійної справи було розраховано та встановлено, що розмір пенсії обчислений згідно статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» менший ніж розмір пенсії обчислений згідно пункту 2 статті 114 цього Закону (6342,70 грн. < 7162,89 грн.). За таких обставин прийнято рішення по суті з урахуванням правової оцінки наданої судом у даному рішенні, відмовити в призначенні пенсії відповідно до статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та залишити вид пенсії за віком, призначений з 31 жовтня 2013 року, відповідно до статті 114 цього Закону.

25 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі та зобов`язання подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений строк. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що до теперішнього часу рішення по справі відповідачем не виконано, фактичних доказів виконання рішення суду відповідачем не надано та відповідач системно, протиправно і безпідставно порушує дію частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року судом було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання

Одночасно, позивач звернувся до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, у якій просив постановити окрему ухвалу та визначити порушення відповідачем порушення законодавства при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 200/12481/18-а зазначену заяву позивача задоволено частково. Визнано протиправним рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 13 липня 2019 року № 1193 про відмову ОСОБА_1 в переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності згідно рішення суду, яке було винесено на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 4 лютого 2019 року по справі № 200/12481/18-а. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Постановляючи зазначену ухвалу, судом було встановлено, зокрема, що підставою для прийняття рішення про відмову в переводі з пенсії за віком на пенсію по інвалідності була його недоцільність, оскільки сума розрахованої пенсі по інвалідності є меншою ніж пенсія за віком, що отримує позивач. З цього приводу суд зазначив, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Також, суд посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 10 липня 2018 року по справі № 520/6808/17, від 19 грудня 2018 року по справі № 577/5248/16-а, згідно якої частиною 3 статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В при такому переведенні на інший вид пенсії показник середньої заробітної плати має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058. Водночас, у випадках звернення особи до територіальних органів пенсійного фонду із заявами про переведення з пенсії, призначеної на підставі іншого закону, ніж Закон № 1058, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, така особа вважається такою, що звертається за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 вперше. В таких випадках до спірних правовідносин не застосовується частина 3 статті 45 Закону № 1058.

Тож, суд дійшов висновку, що відповідачем винесено рішення від 13 липня 2019 року №1193 аналогічного змісту зі спірним рішення у справі № 1193 від 20 квітня 2018 року та що відповідачем рішення суду від 4 липня 2019 року виконано не у спосіб, встановлений таким рішенням, що свідчить про протиправність рішення відповідача від 13 вересня 2019 року №1193.

Суд зазначає, що відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Листом відповідача від 25 листопада 2019 року вих. № 220/С-01-01-08 позивача поінформовано, що ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 200/12481/18-а була відпрацьована управлінням без порушення терміну з урахуванням висновків сулу та з 6 березня 2018 року йому призначено пенсію по інвалідності та розраховано різницю між отримуваною та новопризначеною пенсією; борг за період з 6 березня 2018 року по 31 грудня 2019 року у сумі 26386 грн. 13 грн. нараховано на січень 2019 року. також, позивачу повідомлено, що з урахуванням довідки про працевлаштування позивача з 13 березня 2018 року при виконанні ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року по справі № 200/12481/18-а, його пенсію перераховано як працюючій особі на пенсію по інвалідності у розмірах, встановлених нормами частини 1 статті 33 Закону № 1058.

Не погоджуючись з даними діями відповідача позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду в рамках адміністративного провадження у справі № 200/12481/18-а із заявою в порядку статті 383 КАС України, у якій зазначив, що незгодний з діями відповідача щодо розрахунку його пенсії у розмірі 90 % пенсії за віком.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року в адміністративній справі № 200/12481/18-а у задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі № 200/12481/18-а - відмовлено. При цьому, суд зазначив, що вимоги заяви щодо надання правової оцінки доказам позивача, як особі яка досягла пенсійного віку встановленому статтею 26 Закону України № 1058 і до якої не застосовуються приписи частини 4 статті 47 Закону України № 1058 по зменшенню розміру пенсії по інвалідності; зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком згідно частини 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача по факту працевлаштування ОСОБА_1 не застосовувати до нього приписи частини 4 статті 47 Закону України №1058 по зменшенню пенсії по інвалідності, не можуть бути розглянуті в межах розгляду заяви, поданої в порядку 383 КАС України. Суд зауважив, що між сторонами фактично виникли нові правовідносини, а тому у разі незгоди з перерахунком пенсії позивача з 13 березня 2018 року та з його підставами, позивач має право звернутись до суду із позовною заявою про його оскарження в загальному порядку.

Тож, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до положень статті 5 зазначеного Закону, він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Нормами статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови та порядок призначення пенсій по інвалідності в солідарній системі встановлені у розділі IV Закону № 1058-IV. Так, згідно норм статті 30 зазначеного Закону пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Пенсія по інвалідності, згідно положень частини 1 статті 33 Закону № 1058-IV залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно вимог частини 2 зазначеної статті Закону, непрацюючі особи з інвалідністю II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу:

у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно;

у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно;

у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно;

у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно;

у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно;

у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Як встановлено судом раніше та не заперечується сторонами по справі, на виконання судових рішень по справі № 200/12481/18-а відповідачем призначена позивачу пенсія по інвалідності у розмірі пенсії за віком з 6 березня 2018 року та зроблено відповідне нарахування доплати до пенсії.

У той же час, враховуючи, що позивач був працевлаштований з 13 березня 2018 року а той час не досягнув 60-річного віку, розмір його пенсії відповідачем обраховано відповідно до положень частини 4 статті 47, частини 1 статті 33 Закону № 1058-IV.

Нормами статті 47 Закону № 1058-IV визначено порядок виплати пенсії. Так, згідно частини 1 зазначеної статті Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Нормами частини 4 статті 47 Закону № 1058-IV установлено, що у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до частини другої статті 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому частиною першою статті 33 цього Закону.

Спірним питанням у справі є віднесення позивача до кола осіб, що досягли пенсійного віку. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно норм частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії визначені нормами статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

За змістом вказаних законів та у відповідності з висновком, якого дійшов Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26 листопада 2013 року №1-14/2013 (№11-рп/2013), право на пенсію за віком особа набуває не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку чи пенсійного віку, встановленого спеціальним законодавством, а також у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Отже, з аналізу норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що «пенсіонер за віком» це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загальновизначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого спеціальним законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин. Тож, суд погоджує висновок позивача щодо відсутності підстав для застосування до нього норм частини 4 статті 47 Закону № 1058-IV.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач протиправно застосував до позивача положення частини 4 статті 47 Закону № 1058-IV щодо застосування положень частини 1 статті 33 зазначеного Закону, що передбачає обчислення пенсії по інвалідності особам з інвалідністю II групи 90 відсотків пенсії за віком.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Обираючи найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Нормами статті 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішенні справи.ю так, згідно норм частини 2 зазначеної статті у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно норм пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України під поняттям «індивідуальний акт» в цьому Кодексі розуміється акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зауважує, що розрахунок відповідача при призначенні пенсії за віком, який просить визнати протиправним та скасувати позивач у позові, не є індивідуальним актом в розумінні цього Кодексу. Тому, суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача у цьому випадку визнання протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивача з 13 березня 2018 року в розмірі 90% пенсії за віком. Відтак, суд зобов`язує відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача з 13 березня 2018 року, виходячи з розміру пенсії, визначеного пенсійним органом при призначенні позивачу пенсії по інвалідності з 6 березня 2018 року (в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), з виплатою різниці перерахованої пенсії.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі з обранням іншого способу захисту порушеного права.

Крім того, позивач у позовній заяві просив суд зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до статті 382 КАС України встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Крім цього, позивач не навів обґрунтованих підстав щодо намірів відповідача не виконувати рішення суду.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як особу з інвалідністю 2 групи.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) про визнання протиправним та скасування розрахунку від 6 грудня 2019 року, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повнісю.

Визнання протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо розрахунку пенсії ОСОБА_1 з 13 березня 2018 року в розмірі 90% пенсії за віком.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13 березня 2018 року в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з виплатою різниці перерахованої пенсії.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 4 березня 2020 року. Повне судове рішення складено 4 березня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар