Справа № 380/170/20
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/170/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.35-39) просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання (приховування) інформації про відкриття та хід виконавчого провадження, такими, що здійснені з порушенням вимог чинного законодавства України та як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства;

- зобов`язати відповідача надати суду та через суд позивачу інформацію та всі необхідні (підтверджуючі) матеріали щодо ходу виконавчого процесу за виконавчим листом Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.04.2018 року №825/462/17.

Посилається на те, що 08.05.2019 року звернувся до відповідача із запитом на інформацію, а 13.06.2019 року та 24.10.2019 року повторними запитами в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», однак відповіді на такі станом на день звернення з даним позовом до суду (25.01.2019 року) так і не отримав. Вважаючи у зв`язку із цим свої права та інтереси порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 04.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами 03.03.2020 року, на підставі п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України. Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 11.02.2020 року, однак, станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

08.05.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», однак відповіді на такий не отримав.

13.06.2019 року та 24.10.2019 року позивач звертався до відповідача з повторними запитами, відповідей на які також не отримав.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується з діями відповідача щодо ненадання відповідей на його запити, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст.ст.5, 7 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом.

Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI, відповідно до ст.1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, серед іншого, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації (п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частинами 1 та 2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із запитами на інформацію, зокрема 08.05.2019 року, 13.06.2019 року та 24.10.2019 року. Однак, як ствердив позивач та не спростовано матеріалами справи, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповіді на них на адресу позивача не надходили, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

При цьому, суд враховує, що усі запити були отримані відповідачем, підтвердженням чого є наявні в матеріалах справи копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Між тим, у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29.09.2016 року визначено, що при вирішенні питання, в який момент часу обов`язок розпорядника інформації щодо надання відповіді на запит вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення ч.9 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (п.66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270).

З вищенаведеного вбачається, що належним доказом виконання відповідачем вимог ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття.

Втім, такі документи також відсутні в матеріалах справи.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку про порушення відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині щодо обов`язку надати відповіді за запитами на інформацію.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання (приховування) інформації про відкриття та хід виконавчого провадження, такими, що здійснені з порушенням вимог чинного законодавства України та як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

З цього приводу суд звертає увагу, що за своєю правовою природою дія це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення у встановлений законом строк дії, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що не надавши позивачу відповіді на його запити, відповідач вчинив протиправну бездіяльність, а не дію, а тому належним способом захисту прав позивача буде визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на запити позивача від 08.05.2019, від 13.06.2019 року та від 24.10.2019 року.

Таким чином, позовна вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За правилами п.4 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає повноваження суду при вирішенні справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на запити позивача від 08.05.2019, від 13.06.2019 року та від 24.10.2019 року, з метою ефективного способу захисту його порушених прав, свобод та інтересів, правильним буде зобов`язати відповідача надати відповіді на вищевказані запити.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо судових витрат, то питання щодо їх розподілу суд не вирішує, оскільки позивач, відповідно до п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору і такий ним не сплачувався.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області щодо ненадання відповідей на запити ОСОБА_1 від 08.05.2019, від 13.06.2019 року та від 24.10.2019 року.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області (місцезнаходження: вул.Старобілоуська, 25-а, м.Чернігів, 14017; ) надати відповіді на запити ОСОБА_1 (місце проживання: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 08.05.2019, від 13.06.2019 року та від 24.10.2019 року у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.