Справа № 807/2459/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2020 року

Київ

справа №807/2459/15

провадження №К/9901/47468/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконувача обов`язків начальника Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області - голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області полковника міліції Князєва Сергія Миколайовича, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року (суддя Луцович М.М.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року (судді Рибачук А.І., Багрій В.М., Старунський Д.М.),

І. Суть спору

1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до тимчасово виконувача обов`язків начальника Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області - голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області полковника міліції Князєва Сергія Миколайовича (далі - ТВО ГУ НП, голова ліквідаційної комісії УМВС Князєв С.М.), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - УМВС), Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі - ГУ НП) і з урахуванням уточнень до позовної заяви просив:

1.1 визнати незаконними дії службових осіб УМВС, ГУ НП щодо порушення вимог статі 40 Конституції України та статей 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» в частині порушення термінів розгляду звернення, не припинення неправомірних дій, не поновлення порушених прав, не відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ущемлення прав та законних інтересів позивача, не вжиття заходів до відповідальності осіб, з вини яких було допущені порушення, не відшкодування коштів за бланк трудової книжки та внесення до неї неправдивих відомостей, видання наказів: Головного управління МВС України в Закарпатській області (далі - ГУ МВС) від 24 грудня 2008 року № 552 о/с, ГУ МВС від 20 березня 2009 року № 134 о/с, УМВС від 05 листопада 2009 року № 530 о/с, УМВС від 10 серпня 2011 року № 265 о/с, УМВС від 06 листопада 2015 року № 257 о/с;

1.2 зобов`язати УМВС в місячний термін з моменту вступу рішення суду в законну силу із залученням позивача та спеціалістів щодо всіх фактів, викладених у позовній заяві, провести об`єктивне службове розслідування з метою встановлення належної вислуги років в органах внутрішніх справ України з урахуванням навчання у Слов`янському енергобудівному технікумі (з 01.09.1978 до 18.10.1979), час виконання обов`язків старшого слідчого організаційно - методичного відділу СУ ГУ МВС за угодою сторін (з 24.12.2008 до 31.03.2009), час перебування на посаді слідчого організаційно-методичного відділу СУ УМВС (з 01.04.2009 і дотепер), встановлення сум заборгованості з грошового забезпечення (утримання) за період з 15.08.1997 і дотепер з урахуваннях компенсаційних виплат, пов`язаних з рівнем інфляції: щодо виплати надбавки за продовольчий пайок, заборгованості щодо речового майна, матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі грошового (утримання) забезпечення за 1997-1999 роки, залучення до несення служби у добових нарядах в складі слідчо-оперативних груп за 1997-1999 рік та з 14.02.2005 по 25.09.2008, а також залучення до груп документування при проведенні масових заходів, при приїзді Президента України, членів Уряду України, охоронюваних державою осіб, на виборчі дільниці, компенсацій за використання власного автотранспорту при виїздах у відрядження в міські і районні відділи області розташовані за межами Ужгородського гарнізону на підставі план-завдань УМВС області з урахуванням добових та понаднормовий робочий день, роботу у святкові, вихідні дні, у нічний час, вартість проїзду в громадському транспорті, чергування в оперативних штабах УМВС області, патрулюванні міста Ужгорода за особистий рахунок, відшкодування за придбання бланку трудової книжки та з інших видів заборгованостей, притягнення винних у необ`єктивному розгляді звернення до передбаченої законом відповідальності та надати позивачу обґрунтований висновок службового розслідування і відповідь.

2. Такі позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2015 року він подав на ім`я начальника УМВС полковника поліції Князєва С.М. звернення в порядку Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР), в якому просив провести повний розрахунок, перерахувати трудовий стаж та розмір пенсійного забезпечення та внести відповідні записи у трудову книжку.

3. Відповідь, яку він отримав на своє звернення, позивач трактує як таку, що свідчить про відмову у відновленні, на його думку, порушених прав щодо зарахування до вислуги років окремих періодів служби, перерахунку грошового утримання, заробітної плати, перерахунку з пенсійного забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. Наказом від 24 грудня 2008 року № 552о/с «По особовому складу» позивач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за пунктом 65 «а» (за віком) у відставку зі зняттям з військового обліку.

5. 20 березня 2009 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в органи внутрішніх справ на посаду слідчого організаційно - методичного відділу ГУ МВС з присвоєнням 15 рангу державного службовця та прийняттям присяги державного службовця.

6. 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 звільнили з вказаної посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

7. У зв`язку з ліквідацією УМВС, 05 листопада 2015 року позивач звернувся до УМВС з проханням зарахувати до його вислуги років в органах внутрішніх справ 03 місяці 06 днів служби за угодою сторін, час проходження державної служби на посаді слідчого ОМВ СУ УМВС з 01 квітня 2009 року по день звернення та оголосити її наказом, здійснити перерахунок та виплату у повному обсязі грошового утримання (забезпечення) та вихідної допомоги, яка була виплачена йому у 2008 році, перерахувати його пенсійне забезпечення та скерувати такий перерахунок до управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та внести відповідні зміни у записах його трудової книжки.

8. УМВС листом від 29 грудня 2015 року № 2/Р-133 відповіло позивачу на його звернення, повідомивши, що до його вислуги років для призначення пенсії йому зарахували період проходження строкової військової служби на прикордонній заставі, що було оголошено наказом УМВС від 08 січня 2013 року № 2о/с; що для перерахунку пенсійного забезпечення йому треба подати до УФЗБО ГУ НП відповідну заяву; роз`яснено про відсутність у нього права на зарахування до вислуги років часу роботи на посаді державної служби; про неможливість надання частини запитуваних документів у зв`язку з їх відсутністю, обмеженим доступом до них; зазначено про надіслання йому довідки про проходження служби (роботи) в ОВС та довідки про заробітну плату за період роботи (служби) з 1999 року по 06 листопада 2015 року.

9. З огляду на те, що отримана відповідь, на думку позивача, не охопила всіх питань, які він порушив у своєму зверненні, і надіслана з пропуском визначеного строку, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.

10. Закарпатський окружний адміністративний суд спершу ухвалою від 27 жовтня 2015 року залишив без розгляду позов в частині в частині визнання протиправними дій службових осіб УМВС та ГУ НП щодо внесення неправдивих відомостей до трудової книжки ОСОБА_1 та видання наказів ГУ МВС від 24 грудня 2008 року № 552 о/с, ГУ МВС від 20 березня 2009 року № 134 о/с, УМВС від 05 листопада 2009 року № 530 о/с, УМВС від 10 серпня 2011 року № 265 о/с, УМВС від 06 листопада 2015 року № 257 о/с.

11. Щодо решти позовних вимог Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв постанову від 27 жовтня 2017 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково; визнав протиправними дії УМВС в частині порушення термінів розгляду звернення ОСОБА_1 від 5 листопада 2015 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

12. Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що УМВС порушило строк розгляду звернення ОСОБА_1 . Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог цей суд виходив з того, що звернення позивача не містило викладу обставин, які б передбачали обов`язкове проведення службового розслідування; що позивач не звертався із заявою про відшкодування йому вартості придбаної ним трудової книжки.

13. Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2018 залишив постанову суду першої інстанції без змін.

IV. Касаційне оскарження

14. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Водночас просить стягнути судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг та встановити контроль за виконанням судового рішення.

15. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, зокрема, про те, що його звернення розглянула неналежна посадова особа, однак суд не надали належної правової оцінки цій обставин, як і тому, що відповідача за цим позовом представляла особа, яка, на думку позивача, не мала на це повноважень. У цьому зв`язку позивач зауважив, що ГУ НП не є правонаступником УМВС і Князєв С.М. не може бути головою ліквідаційної комісії УМВС і очолювати ГУ НП водночас.

16. Також позивач зазначив про причини свого звернення, обставини, які спонукали його звернутися до відповідача, відтак про те, що суди належним чином не дослідили його пояснень, поверхово підійшли до розгляду цієї справи, тож дійшли безпідставних висновків в частині відмови у задоволенні позову.

17. Представник відповідачів подала відзив на касаційну скаргу, просить залишити оскаржені судові рішення без змін. Зауважила, що звернення позивача розглянуто по суті відповідно до Закону № 393/96-ВР і надано відповідь. Мотиви, якими позивач обґрунтовує вимоги касаційної скарги, на думку представника відповідача, є його суб`єктивними судженнями, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.

18. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

19. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

20. Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

21. Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

22. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

23. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 15 Закону № 393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

24. Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

VІ. Висновки Верховного Суду

25. Зі встановлених в цій справі обставин можна виснувати, що спір виник у зв`язку з неналежним розглядом звернення позивача як по суті викладених там питань, так і в аспекті дотримання строку його розгляду.

26. Стосовно строку розгляду звернення позивача, то тут суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач допустив порушення і їхні висновки в цій частині позивач не оспорює.

27. Щодо його вимог, які стосуються власне суті звернення, то, на думку колегії суддів, мотиви, якими позивач обґрунтовує касаційну скаргу, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій частині. Суд касаційної інстанції не може досліджувати і оцінювати докази у справі, тоді як обставини, на які покликається позивач, до цього спонукають. Суди попередніх інстанцій надали правову оцінку цим доказам і обґрунтованих підстав ставити під сумнів їхні висновки немає.

28. Водночас треба зауважити, що звернення в порядку Закону № 393/96-ВР не може слугувати способом вирішити спір (якщо такий є) щодо проходження/звільнення з публічної служби (як-от виплата заборгованості щодо грошового забезпечення, обчислення вислуги років). Ці питання можуть бути предметом окремих позовів, а звернення в порядку Закону № 393/96-ВР вимагає від адресата надати своєчасну, вичерпну відповідь на поставлені питання та відреагувати (в межах своїх повноважень, з дотриманням порядку і способу, визначеного законом) на повідомлені обставини, якщо з`ясується, що для цього є достатні підстави. У контексті обставин цієї справи слід зазначити, що невжиття адресатом звернення тих заходів чи неприйняття рішень, яких вимагав позивач чи на які він очікував (як-от проведення службового розслідування), не може свідчити, що звернення розглянуто неналежним чином. Тобто незгода з результатом розгляду в такому випадку не означає, що звернення не було розглянуто по суті. Судячи з аргументів відповідача, цим і зумовлено його звернення до суду, а згодом з касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанцій. Втім, такі аргументи не доводять, що відповідач діяв неправомірно і не спростовують висновки судів з цього приводу.

29. Стосовно доводів позивача про неналежного відповідача і правонаступництво ГУ НП, то такі ґрунтуються на хибному трактуванні норм законодавства. Окрім того, ці доводи позивача в аспекті спірних правовідносин не впливають на результат вирішення справи судами попередніх інстанцій.

30. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).

31. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

32. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX; далі - КАС) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

34. Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

35. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2018 року в цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич