Справа № 200/14472/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року справа №200/14472/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 січня 2020 року у справі № 200/14472/19-а (головуючий І інстанції Смагар С.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі відповідач) про

визнання протиправною та скасування постанови від 17 березня 2017 року та зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з щомісячних страхових виплат за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (а.с. 4-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 2 січня 2020 року позов задоволений:

- визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати заборгованості зі страхових виплат ОСОБА_1 за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року;

- зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати страхових виплат за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів (а.с. 56-59).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду через порушення норм матеріального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю правових підстав для виплати відповідачем заборгованості зі страхових виплат позивачу у зв`язку з неприйняттям КМУ окремого порядку. Також, вважає передчасними вимоги про нарахуванням та виплату компенсації втрати частини доходів за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року (а.с. 47-50).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 10 жовтня 2019 року № 1425- (а.с. 12).

Постановою відділення Фонду у м. Костянтинівці від 2 жовтня 2014 року № 0534/71719/43556/12 продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату у зв`язку з тимчасовим місцем проживання потерпілому ОСОБА_1 з 1 жовтня 2014 року безстроково (а.с. 50).

Постановою від 21 травня 2015 року № 0534/71719/43556/15 продовжено позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності з червня 2014 року по вересень 2014 року (а.с. 45).

Постановою від 26 травня 2015 року продовжено позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності з 26 травня 2015 року по 25 листопада 2015 року включно (а.с. 44).

Постановою від 27 травня 2016 року продовжено позивачу раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності з 1 червня 2016 року по 30 листопада 2016 року включно (а.с. 41).

1 грудня 2016 року позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності з 1 грудня 2016 року безстроково (а.с. 40).

Постановою відділення ФССНВВ у м. Костянтинівці від 17 березня 2017 року № 0534/71719/43556/2 позивачу припинена виплата щомісячної грошової суми в разі часткової та повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 1 квітня 2017 року, у зв`язку зі скасуванням довідки ВПО (а.с. 38).

Постановою від 28 березня 2017 року призначено позивачу перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1756,99 грн.; зобов`язано здійснити виплати з 1 березня 2017 року по 31 березня 2017 року включно. Згідно п.4 цієї постанови вважати такою, що втратила чинність постанова № 0534/71719/43556/21 від 17 березня 2017 року (а.с. 37).

На підставі заяви позивача від 19 квітня 2017 року про припинення страхових виплат з 1 квітня 2017 року у зв`язку з переїздом до м. Єнакієво постановами ФССНСП в м. Костянтинівці від 19.04.2017 року позивача знято з обліку через відмову від отримання виплат та припинено всі страхові виплати по справі з 1 квітня 2017 року (а.с. 34-36).

Постановою Костянтинівського відділення Фонду від 25 жовтня 2019 року № 0525/71719/71719/25 позивачу продовжено виплату щомісячної грошової суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності з 1 жовтня 2019 року безстроково (а.с. 30).

Згідно матеріалів справи відповідачем за період з квітня 2017 року по вересень 2019 року не нараховані та не виплачені позивачу страхові виплати (а.с. 27, 27 зворотній бік).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).

Згідно статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо соціального страхування на рівні з іншими громадянами України.

Припинення страхових виплат можливе лише за умови прийняття органом ФСС відповідного рішення та лише з підстав, визначених статті 46 Закону № 1105-XIV.

Згідно статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право громадянина на призначення пенсії не може бути пов`язано з такою умовою, як постійне місце проживання або реєстрація місця проживання, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, пенсія якій призначена.

З аналізу норм статті 46 Закону № 1105-XIV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплат не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати страхових внесків повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Крім того, відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум страхових виплат, оскільки порядок та умови отримання таких виплат регулюються виключно Законом, а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати заборгованості з соціальних виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу Фонду соціального страхування від обов`язку таких виплат та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум соціальних виплат.

Матеріалами справи встановлено наявність заборгованості з виплати страхових виплат позивачу за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року (а.с. 27 зворотній бік).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача з невиплати заборгованості зі страхових виплат ОСОБА_1 за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року; зобов`язання Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість зі сплати страхових виплат за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року, з таких підстав.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати передбачено, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі Порядок), для реалізації згаданого Закону.

Згідно ст. 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи та організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткові пенсії, цільові грошові допомоги на прожиття, щомісячної державної допомоги та компенсаційних виплат.

Згідно абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відповідно до статті 4 Закон № 2050-ІІІ та п. 5 Порядку вбачається, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому з місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналіз вказаної норми свідчить, що компенсація може бути обчислена в разі фактичного нарахування доходу особі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року, оскільки у спірний період відповідачем не був нарахований позивачу дохід у вигляді страхових виплат.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 1 квітня 2017 року по 30 вересня 2019 року, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 січня 2020 року у справі № 200/14472/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - скасувати в частині позовних вимог про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 2 січня 2020 року у справі № 200/14472/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова