Справа № П/320/174/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2020-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року № П/320/174/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л. від 27.08.2019 про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №59889550.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 позовну заяву залишено без руху. 20.01.2020 від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач зареєстрований та проживає у місті Ірпені Київської області, а відповідач діє лише в межах виконавчого округу міста Києва. Отже, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження відповідач перевищила свої повноваження, оскільки має право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи в межах територіального округу, яким згідно з статтею 24 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» є територія міста Києва. Тому, відкривши провадження щодо особи, яка проживає за межами виконавчого округу міста Києва, відповідач вчинила протиправно, вийшла за межі наданих повноважень і з цих підстав винесена постанова підлягає скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву. Стверджує, що стягувачем подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку НОМЕР_1 , відритого в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», який розташований за адрескою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105. Згідно з приписами статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Тому у даному випадку виконавчий документ прийнято до виконання та відкрито виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника коштів на рахунку боржника в банку у м. Києві.

Представником позивача через канцелярію суду подана відповідь на відзив у якому зазначається, що відповідач не правомірно ототожнює картковий рахунок з майном. На думку представника позивача, рахунок (картковий рахунок) не є майном, а лише грошові кошти, які знаходяться на рахунках являються майном. Вважає, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших установах.

Представником позивача подане клопотання від 30.01.2020 про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про причину неявки суд не повідомив.

Протокольною ухвалою від 30.01.2020 на підставі ст. 194 та ст. 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи проводити у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. виданий виконавчий напис №1544 від 29.07.2019, яким звернено стягнення з громадянки України ОСОБА_1 , що є боржником за кредитним договором №200143197 від 04.05.2018, укладеним із ПАТ «Банк Форвард», правонаступником усіх прав та обов`язків є АТ «Банк Форвард». Стягнення заборгованості проводиться за період з 31.07.2018 по 04.10.2018. Сума заборгованості складає 15107 грн. 41 коп., в тому числі: заборгованість за сумую кредиту 11735,10 грн., заборгованість за процентами та комісіями 0,36 грн., плата за пропуск мінімальних платежів та комісіями 3371,95 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто плату із стягувача - АТ «Банк Форвард» в розмірі 850 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальну сама, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» складає 15957 грн. 41 коп.

АТ «Банк Форвард» 23.08.2019 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. із заявою вих. №1/1/1-963/141 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса.

У заяві з посиланням на вимоги статей 3, 4, 5, 19, 24, 28, пункт перший частини першої статті 26 та частину другу статті 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач АТ «Банк Форвард» просив відкрити за місцезнаходженням майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. за №1544 від 29.07.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 15957 грн. 41 коп.

У випадку встановлення доходу боржника ( ОСОБА_1 ) АТ «Банк Форвард» просить звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення на стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

На підставі заяви про примусове виконання рішення 27.08.2019 відповідачем відкрито виконавче провадження ВП №59889550 щодо примусового виконання виконавчого напису №1544 від 27.08.2019, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 15957 грн. 41 коп.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2019 ВП №59889550 з підстав її протиправності, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 р. №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлено виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 р. № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Це означає, що Законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено певні вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 25 Закону № 1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Для правильного з`ясування місця виконання приватним виконавцем виконавчих документів суд бере до уваги наступне. Як вже зазначалося, стаття 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

При цьому приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено дві підстави для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи; 2) за місцезнаходженням майна боржника. Ці підстави для прийняття виконавчих документів приватним виконавцем до виконання є окремими і в законі визначаються за критерієм їх віднесенням до особи чи до майна: 1) за місцезнаходженням особи боржника (фізичної чи юридичної); 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Це означає, що приватний виконавець має передбачені законом повноваження відкривати виконавче провадження і за місцезнаходженням майна боржника, як про це вказує відповідач. Тому суд визнає, що твердження позивача щодо права приватного виконавця на відкриття виконавчого провадження виключно лише за місцезнаходженням особи боржника є помилковими і не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП№59889550, винесену 27.08.2019 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. №1544, вчиненого 29.07.2019 про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 15957 грн. 41 коп.

При цьому підставою для оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№59889550 від 27.08.2019, на думку позивача, є порушення відповідачем вимог щодо територіальної компетенції.

Для з`ясування наявності такої компетенції суду також необхідно перевірити чи знаходилося на території виконавчого округу відповідача майно боржника - позивача у цій справі.

Судом при цьому взято до уваги таке. Згідно з приписами ст. 177 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У главі 13 Цивільного кодексу України (Речі. Майно) надано перелік речей та майна як об`єктів цивільних прав. У цій главі законодавцем розміщено статті 179, 190, 192.

Статтею 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 192 ЦК України («Гроші (грошові кошти)») передбачено: законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, відповідно до цих норм ЦК України гроші (кошти) відносяться до категорії майна як об`єкта цивільних прав.

Згідно з вимогами пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 р. № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону № 2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону № 2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та коресподенстські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Отже, безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності, що передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 р. у справі № 905/3542/15.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, в частині шостій статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів зазначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що безготівкові кошти позивача, які перебувають на рахунку у банку, є об`єктом права власності і відносяться до категорії майна особи.

Розділом VI Закону № 1404-VIII визначенні загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Отже, вчиняти дії, щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України виконавець може лише після відкриття виконавчого провадження.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходження грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, про що також зазначається і в роз`ясненні Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018.

Суд зазначає, що лише в подальшому Наказом Міністерства юстиції від 09.12.2019 №3940/5 внесено зміни до Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 №512/5, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Із змісту заяви про примусове виконання рішення встановлено, що представником стягувача адресу місця реєстрації боржника ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_1 . Місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) зазначено таке: картковий рахунок карткового рахунку № НОМЕР_1 UAH, відритого в Акціонерному товаристві «Банк Форвард», який розташований за адрескою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Таким чином, на момент відкриття провадження у відповідача місце знаходження майна боржника стягувачем вказувалося у межах виконавчого округу у місті Києві.

Тому при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59889550 від 27.08.2019 відповідач керувалася тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в АТ «Банк Форвард», є майном боржника, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи на території виконавчого округу у місті Києві.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача відкритого рахунку № НОМЕР_1 UAH від 04.05.2018 у ПАТ «Банк Форвард», суд дійшов висновку, що відкриваючи виконавче провадження ВП №59889550, відповідач діяла на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідач, прийнявши рішення про відкриття виконавчого провадження, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, вірно застосувавши норми ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" і статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», та дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Згідно з вимогами ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для стягнення судових витрат відсутні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 77, 124, 139, 194, 205, 241, 246, 256, 268, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.