Справа № 1.380.2019.005643
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.005643
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

19 лютого 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

з участю:

позивача не прибув

представника відповідача Комаревцев О.С.

при розгляді у відкритому судовому засіданні справи за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , -

встановив:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами :

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №1737 від 02.06.2016 року «Про притягнення до відповідальності військовослужбовців частини за перебування на службі в нетверезому стані» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана», позбавлення ОСОБА_1 премії за особистий внесок у загальні результати служби за травень 2016 року та позбавлення ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за травень 2016 року.

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №2667 від 08.09.2016 року «Про притягнення до відповідальності військовослужбовців частини за перебування на службі в нетверезому стані» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «догана», позбавлення ОСОБА_1 премії за особистий внесок у загальні результати служби за серпень 2016 року та позбавлення ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за серпень 2016 року.

Ухвалою суду від 04.11.2019 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До суду 03.12.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Дане клопотання мотивоване тим, що позивач мав дізнатися про оскаржувані накази ще у 2016 році в день отримання грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 18.12.2019 витребувано від Міністерства Оборони України належним чином завірені копії документів про розгляд звернення ОСОБА_1 на «гарячу телефонну лінію» Міністерства оборони України щодо наказів №1737 від 02.06.2016 та №2667 від 08.09.2016 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 та докази направлення Міністерством Оборони України наказів №1737 від 02.06.2016 та №2667 від 08.09.2016 ОСОБА_1 .

На адресу суду надійшов лист на виконання ухвали суду від 18.12.2019 з копією списку громадян, які зверталися за телефоном call-центру Міністерства оборони України 22.01.2019 та копія звіту від 31.01.2019 про вирішення звернень громадян, що підтверджують звернення та надання відповіді на таке звернення ОСОБА_1 щодо оскаржуваних наказів та позбавлення щомісячних премій в сумі 14 тис. грн на підставі даних наказів.

В судовому засіданні 19.02.2020 поставлено на обговорення питання про залишення позову без розгляду з підставі пропуску строку звернення до суду.

Позивач в судове засідання не прибув, клопотань до суду не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5. ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, позов у даній справі може бути подано до суду в межах місячного строку та пропуск позивачем такого строку без поважних причин є підставою для залишення позову без розгляду.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 30.10.2019 ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати протиправним скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №1737 від 02.06.2016 та визнати протиправним та наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №2667 від 08.09.2016.

Позивач в позовній заяві стверджує, що оскаржувані накази отримав лише після неодноразових запитів до військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України.

Судом встановлено, що оскаржуваними наказами №1737 від 02.06.2016 (а.с.10-12) та №2667 від 08.09.2016 (а.с.15-17) про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідно до пункту 10 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, позивача позбавлено щомісячної додаткової грошової винагороди за травень 2016 року та серпень 2016 року у повному обсязі.

Таким чином на переконання суду, день отримання грошового забезпечення - за червень 2016 року, вересень 2016 року є днем, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, пов`язаних із проходженням військової служби.

Більше того, з долучених відповідачем до матеріалів справи доказів, судом встановлено, що на заяву позивача від 27.11.2018 про надання копій наказів від 2016 року, Військова частина НОМЕР_3 листом від 20.12.2018 №9519 надіслала запитувану інформацію на адресу позивача.

Відтак з дня отримання листа відповідача від 20.12.2018 №9519 позивач дізнався і не міг не дізнатися про порушення свого права у зв`язку із притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

Верховним Судом України в Постанові від 16.11.2016 р. по справі № 6-2469цс16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/62948851), зокрема, зазначено: Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також: довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також: випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду 30.10.2019 з позовом про визнати протиправним скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №1737 від 02.06.2016 та визнати протиправним та наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №2667 від 08.09.2016, позивач пропустив строк звернення до суду визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки дізнався про оскаржувані накази у день отримання грошового забезпечення за червень 2016 року, вересень 2016 року, та міг ознайомитися з такими в день отримання листа Військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2018 №9519.

Однак, із адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 24 жовтня 2019 року, тобто, з пропущенням строку звернення до суду.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

З системного аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України слідує, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, залишення без розгляду позовної заяви не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Залишення позовної заяви без розгляду також передбачено за результатами підготовчого засідання (п.1 ч.2 ст. 183 КАС України).

Керуючись ст. 122, 123, 240, 241-246, 248, 256, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив :
1. Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів Військової частини польова пошта НОМЕР_1 - залишити без розгляду.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 24.02.2020

Суддя Коморний О.І.