Справа № 320/5389/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2020 року № 320/5389/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про оскаржуване податкове повідомлення-рішення він дізнався отримавши в травні 2019 року рішення Уповноваженої особи ГУ ДФС у Київській області про опис майна у податкову заставу на підставі складеної податкової вимоги про допущену податкову заборгованість в розмірі 477849,12 грн., яка стосувалась нарахування різних податків, у зв`язку з чим ним були направлені до податкового органу скарги та запити про підстави нарахування такої суми заборгованості, однак вичерпної відповіді на них позивач не отримав. Так, позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеними обставинами ним було направлено скаргу до Державної фіскальної служби України, до якої приєднані копії судових рішень, якими були скасовані винесені податковим органом протягом 2015-2017 років податкові повідомлення - рішення. Позивач пояснює, що з отриманого рішення Державної фіскальної служби України за результатом розгляду його скарги, йому стало відомо, що за даними ІТС "Податковий блок" за ним вже рахується непогашений податковий борг тільки з податку на доходи фізичних осіб у сумі 126801,92 грн., який виник у зв`язку з несплатою нарахованого податкового зобов`язання за податковим повідомленням - рішенням від 03.06.2015 №, а решта податкової заборгованості, визначеної в отриманій в травні 2019 року податковій вимозі, в розмірі близько 350000,00 грн. була вчасно не знята з його особового рахунку працівниками контролюючого органу, згідно винесених судових рішень. Позивач зазначає, що після проведення збору всіх відомостей та наявних у нього документів ним було встановлено, що спірне податкове повідомлення - рішення було прийнято посадовими особами контролюючого органу на підставі висновків акту перевірки №173/17-3 від 14.05.2015.

Пояснює, що на підставі вказаного акту податковим органом було прийнято ще одне податкове повідомлення-рішення №, яким донараховано єдиний соціальний внесок на отриманий дохід у сумі 44848,34 грн., яке було скасоване рішенням ГУ ДФС в Київській області, за результатом розгляду скарги позивача, а також в рішенні було зобов`язано податковий орган прийняти нове податкове повідомлення - рішення та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ. Водночас, позивач зазначає, що жодних повідомлень щодо результатів розгляду його скарги на податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 № він не отримував, у зв`язку з чим звернувся зі скаргою до ДФС України, яка, свою чергу, скаргу залишила без розгляду та повідомила що строк розгляду скарги був продовжений ГУ ДФС в Київській області до 18.06.2015, однак жодних листів / рішень позивач так і не отримав. На підставі викладеного, позивач вважав, що його скарга задоволена, а податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 № - скасоване. Крім того, позивач, зауважує, що новоприйняте на виконання рішення ДФС України податкове повідомлення - рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ були оскаржені ним в судовому порядку та постановою суду, яка набрала законної сили, - скасовані. Таким чином, позивач просив суд податкове повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що твердження позивача про не отримання ним відповіді на скаргу в частині скасування спірного податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 № не відповідає дійсності, оскільки 17.08.2015 ГУ ДФС в Київській області було прийнято рішення №1369/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарги, яким залишено податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 № без змін, не погоджуючись з таким рішенням позивачем було подано скаргу до ДФС України, і, на думку відповідача, якби він не отримував рішення №1369/14/10-36-10-01-04, то вказав би про це у скарзі до ДФС України, проте такі відомості були відсутні, і рішенням ДФС України повторна скарга позивача була залишена без задоволення. Відповідач вказує, що дане рішення ДФС України було направлено позивачу за місцем реєстрації, однак конверт повернувся до податкового органу, у зв`язку з тим, що позивач за зазначеною адресою не проживає. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що строк розгляду скарги позивача в частині скасування спірного податкового повідомлення - рішення від 03.06.2015 № протермінований.

Крім того, відповідач зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення було прийнято контролюючим органом у зв`язку із встановленням перевіркою обставин порушення позивачем норм діючого законодавства, які належним чином зафіксовано в акті перевірки, зокрема, перевіркою правильності визначення сум чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації, в ході перевірки за перевіряємий період встановлено його заниження на загальну суму 620665,75 грн., внаслідок чого за висновками перевірки донараховано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 103213,54 грн. та винесено податкове повідомлення - рішення. Просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. Зазначив, що відповідачем у відзиві не вказується акт перевірки, який став підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення. Позивач пояснює, що дійсно першочергово всі порушення податкового законодавства були виявлені та описані в акті перевірки №647/17-1 від 21.11.2014, однак висновки цього акту перевірки вже були предметом судового розгляду та постановою суду, яка набрала законної сили, визнані необґрунтованими та неправомірними. Водночас, не дивлячись на судове рішення, в травні 2015 року податковим органом складається новий акт перевірки №173/17-3, в якому посадові особи податкового органу посилаються на порушення вказані в акті перевірки №647/17-1 від 21.11.2014, і на підставі нового акту перевірки контролюючим органом прийняті два податкові повідомлення - рішення: №, яке є предметом розгляду у даній справі, та № - скасоване рішенням ГУ ДФС в Київській області за результатом розгляду скарги, і на виконання рішення контролюючого органу посадовими особами прийнято нове податкове повідомлення - рішення № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-, які постановою суду, яка набрала законної сили, визнанні протиправними та скасовані. Просив суд позов задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 07.11.2019.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець Богуславською районною державною адміністрацією Київської області 30.08.2010 та як платник податків, зборів та обов`язкових платежів перебуває на податковому обліку в Миронівській державній податковій інспекції Обухівського управління Головного управління ДПС в Київській області.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є роздрібна торгівля пальним для двигунів внутрішнього згорання спеціалізованими підприємствами торгівлі (код 46.71).

У період з 14.04.2015 по 06.05.2015 посадовими особами Миронівської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відповідно до наказу від 01.04.2015 №175 проведена документальна планова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за наслідками якої складено Акт від 14.05.2015 №173/17-3/ НОМЕР_1 .

Згідно з висновками вказаного акту, перевіркою встановлено наступні порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а саме:

- п. 167.1 ст. 167, п. 176.1 ст. 176, п.177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн.;

- п. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п. 4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 №455.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.

Так, перевіркою правильності визначення витрат, відображених в деклараціях про доходи, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 виявлено їх завищення на суму 533643,25 грн.

ФОП ОСОБА_1 включено до витрат вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на підставі неіснуючих операцій з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс" та ПП "Левагро" (акт позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 ).

30.03.2015 ФОП ОСОБА_1 було подано заяву до Миронівської ОДПІ про досягнення податкового компромісу стосовно неузгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 106728,75 грн. по податковому повідомленню-рішенню Миронівської ОДПІ від 01.12.2014 №.

Миронівською ОДПІ проведено засідання комісії по питанню застосування податкового компромісу, складено протокол засідання №5 від 03.04.2015 та прийнято рішення №5 від 06.04.2015 щодо погодження застосування процедури податкового компромісу відповідно до Закону України від 25.12.2014 №63-VІІІ.

Внаслідок того, що перевіркою було встановлено неправомірність формування позивачем витрат по господарським операціям з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс" та ПП "Левагро", на думку відповідача, вказане порушення призвело до заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн. та, як наслідок, до заниження зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 44848,37 грн.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, згідно з яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.06.2015 №, згідно з яким позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 44848,34 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 4014,54 грн.

18.06.2015 позивач в порядку адміністративного оскарження звернувся до Головного управління ДФС у Київській області із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 № та рішення від 03.06.2015 №.

Рішенням Головного управління ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 17.07.2015 №1221/14/10-36-10-01-04 скасовано рішення Миронівської ОДПІ від 03.06.2015 № та зобов`язано Миронівську ОДПІ сформувати та виставити вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В той же час, рішення по результатам розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 № ГУ ДФС у Київській області прийнято не було.

Вищезазначені обставини встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 у справі №810/235/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016, та, відповідно до положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребують доказування.

З матеріалів справи вбачається, що не отримавши жодного рішення по результатам розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, позивачем, 27.07.2015, було подано скаргу на спірне податкове повідомлення - рішення до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 07.08.2015 №7690/П/99-99-10-01-03-14 скаргу ФОП ОСОБА_1 від 27.07.2015 залишено без розгляду, оскільки рішенням ГУ ДФС в Київській області від 01.07.2015 №1124/14/10-36-10-01-04 було продовжено строк розгляду скарги в частині податкового повідомлення-рішення від 03.06.2015 № по 17.08.2015 (включно), та повідомлено, що позивач має право подати повторну скаргу до ДФС України в разі незгоди з рішенням ГУ ДФС в Київській області яке буде прийнято.

Як убачається з пояснень позивача, зазначених у позовній заяві, станом на момент звернення до суду з даним позовом, він жодних рішень за результатом розгляду його скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, від ГУ ДФС в Київській області так і не отримував.

Водночас, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що 17.08.2015 ГУ ДФС в Київській області було прийнято рішення №1369/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарги, яким залишено податкове повідомлення - рішення від 03.06.2015 № без змін.

Крім того зазначено, що 28.08.2015 позивачем було подано повторну скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, і рішенням ДФС України від 10.09.2015 №8568/П/99-99-10-01-03-14 залишено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 № без змін, а скаргу - без задоволення.

На підтвердження вказаних обставин контролюючим органом надано копію конверта про направлення позивачу рішенням ДФС України від 10.09.2015 №8568/П/99-99-10-01-03-14.

Разом з тим, суд зазначає, що надана відповідачем копія конверта не може бути належним доказом на підтвердження прийняття контролюючим органом рішення за результатом розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, зважаючи на те, що копій самих рішень відповідачем суду не надано, оскільки з його вигляду неможливо встановити вміст відправлення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом ІV Податкового кодексу України, згідно з пунктом 164.1 статті 164 якого загальний оподатковуваний дохід платника податку це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з акту перевірки від 14.05.2015 №173/17-3/ НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 167.1 ст. 167, п. 176.1 ст. 176, п.177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження доходу за 2013 рік на суму 620665,75 грн.

На підставі такого висновку, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" у загальній сумі 129016,92 грн., з яких: 103213,54 грн. - за основним платежем; 25803,38 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

В той же час, судом встановлено, що твердження податкового органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу ґрунтуються на висновку про неправомірність включення позивачем до складу витрат вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції на підставі неіснуючих операцій з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс" та ПП "Левагро" (акт позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 ).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", з ТОВ "Константа-Імпекс" та з ПП "Левагро" вже встановлена постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15, якою було задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та скасовано податкове повідомлення-рішення Миронівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 01.12.2014 №, яке було прийнято на підставі Акту позапланової невиїзної перевірки від 21.11.2014 №647/17-1/ НОМЕР_1 .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 у справі №810/1039/15 апеляційну скаргу Миронівської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 було залишено без задоволення, а постанову - без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частиною першою статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Таким чином, враховуючи приписи статті 124 Конституції України та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15 набрала законної сили та є обов`язковою до виконання.

З урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку, що твердження податкового органу в акті перевірки на фіктивність господарських відносин позивача з контрагентами, зокрема, ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс" та ПП "Левагро" є безпідставними та необґрунтованими, адже реальність проведення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Нафто-Сервіс плюс", ТОВ "Константа-Імпекс" та ПП "Левагро" були визнані судом у судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу були засновані на висновку про фіктивність та нереальність господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами, правомірність якого спростована постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі №810/1039/15, суд вважає безпідставним та необґрунтованим також висновок податкового органу про збільшення позивачу суми оподатковуваного доходу позивача.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 № підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

З приводу клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити, оскільки, як вже було зазначено судом вище, жодних належних доказів на підтвердження обставин отримання 17.09.2015 ФОП ОСОБА_1 рішення ДФС України за результатом розгляду його скарги на податкове повідомлення-рішення від 03.06.2015 №, як і копії самого рішення, відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1290,20 грн., підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 03.06.2015 №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () судовий збір у розмірі 1290 (одна тисяча двісті дев`яносто) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.