Справа № 420/6889/19
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6889/19
УХВАЛА

25 лютого 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Музики І.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 (згідно паспорта),

представників відповідачів Залюбовського Л.В. (за довіреністю), Абросимової Ю.Г. (за довіреністю),

розглянув в підготовчому судовому засіданні в м. Одеса за правилами загального позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морских Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної Казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до Командування Військово-Морских Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної Казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.12.2019 року.

02.01.2020 року від представника відповідача, військової частини НОМЕР_1 , надійшло клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначеного клопотання представник відповідача зазначає, що позивач в адміністративному позові вказує, що про існування наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26.12.2018 року № 262 йому стало відомо 27.12.2018 року у ході судового засідання у справі № 522/23639/17. Крім цього, позивач вказує, що предметом даної справи є визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та стягнення щомісячного грошового забезпечення за період з 30.01.2002 року по 25.07.2014 року, тоді як стягнення грошового забезпечення за вказаний період було предметом розгляду справи № 2-а-6803/09/1570, рішення за якою виконано. Представник відповідача зазначає, що доводи позивача з приводу того, що про порушення своїх прав він дізнався лише 07.11.2019 року не відповідають обставинам справи, оскільки про порушення своїх прав позивач повинен був та міг дізнатись саме 27.12.2018 року.

20.02.2020 року від позивача надійшли заперечення щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, з огляду на які позивач зазначає, що на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом і до теперішнього часу рішення Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлене наказом № 262 не скасоване та належить до виконання. У даній справі позивач не оскаржує положення п. 2 наказу № 262. Предметом розгляду даної справи є бездіяльність відповідача щодо виконання наказу № 262. Позивач зазначає, що він вважав, що всі рішення Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оформлені п. 2 наказу № 262 будуть виконані у встановленому законодавством порядку, позивач не міг та не повинен був знати про те, що відповідач не буде виконувати наказ № 262. Про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиконання наказу № 262, позивач дізнався 07.11.2019 року та звернувся до суду із позовом 19.11.2019 року, в межах строку визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України.

Представник відповідача, ВЧ НОМЕР_1 під час підготовчого засідання клопотання про залишення позову без розгляду підтримала та просила задовольнити.

Позивач заперечував проти задоволення клопотання представника відповідача, додатково зазначив, що дійсно ознайомлений з наказом № 262 від 26.12.2018 року 27 грудня 2018 року, але в даному випадку має застосовуватися шестимісячний строк звернення до суду, тобто з моменту коли позивач дізнався, що наказ № 262 не виконується, а саме з 07.11.2019 року.

Представник відповідача, Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, підтримав клопотання представника ВЧ НОМЕР_1 , додатково зазначив, що вказаний наказ був прийнятий на виконання рішень судів (які фактично виконані), та були ухвалені на користь позивача.

Представник третьої особи, Державної Казначейської служби України у підготовче засідання не з`явився, належним чином та своєчасно повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду.

Суд вислухав думку сторін, дослідив матеріали справи в частині заявленого клопотання та робить наступні висновки.

19.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою на бездіяльність Командування ВМС ЗС України.

18.02.2020 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач збільшив розмір позовних вимог, у зв`язку із тим, що встановив факт протиправної бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 по виконанню абзаців 1,2,3,4,8 п. 2 наказу Командування ВМС ЗС України № 262.

Суд встановив, що 26.12.2018 року Командувачем ВМС ЗС України прийнято наказ № 262, згідно з п. 2 якого: « На виконання Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року по справі № 815/7098/16 капітана 1 рангу ОСОБА_1 з 14.11.2016 року поновити у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та на всіх видах забезпечення.

З урахуванням повного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5639/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 та рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 815/5826/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України, військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_1 , капітана 1 рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 13 травня 2016 року № 428 з військової служби у відставку за пунктом «б» частини 7 статті 26 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що 14 листопада 2016 року справи та посаду здав. З 14 листопада 2016 року виключити зі списків особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, зняти зі всіх видів забезпечення та направити для зарахування на військовий облік до Приморського військового комісаріату м. Одеса.

Виплатити грошову допомогу при звільненні з військової служби у відставку в розмірі 50% місячного грошового забезпечення пропорційно прос луженого часу в Збройних Силах за 45 календарних років у розмірі 195 378 (сто дев`яносто п`ять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 75 копійок відповідно до Наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260.

Виплатити грошове забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 30 січня 2002 року по 25 липня 2014 року за пунктом 12 Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року по справі № 2-а-6803/09/1570 з урахуванням основних, додаткових, щомісячних видів грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення, індексації за цей період на загальну суму 656 823 (шістсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот двадцять три) гривні 35 копійок.

Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Перебуває на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог п. 77 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року № 939, припинити доступ до державної таємниці у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас.

Про припинення доступу зробити усі необхідні записи в облікових картках та повідомити начальника управління Служби безпеки України в Одеській області.

Командиру військової частини НОМЕР_1 одночасно з виплатою здійснити усі належні перерахування до органів Пенсійного фонду України за період з 30січня 2002 року по 25 липня 2014 року.».

Суд встановив, що позивач дізнався про існування вказаного наказу 27.12.2018 року у ході слухання справи № 522/23639/17.

04.10.2019 року позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою про надання йому копій наказів про постановку його на грошове та речове забезпечення на підставі абз. 1 п. 2 наказу № 262 від 26.12.2018 року, про зняття позивача з грошового та речового забезпечення на підставі абз. 2 п. 2 наказу № 262 від 26.12.2018 року, витяг з «Книги обліку військовослужбовців, які знаходяться на грошовому забезпеченні, яка містить усі відомості стосовно позивача за період з 14.05.2015 року по теперішній час, грошовий атестат, оформлений на підставі наказу № 262 від 26.12.2018 року, копії роздавальних відомостей на виплату одноразової грошової допомоги та грошового забезпечення згідно з абз. 3,4 п. 2 наказу № 262 від 26.12.2018 року.

04.11.2019 року командир ВЧ НОМЕР_1 надав відповідь позивачу, з огляду на яку, грошове забезпечення за період з 30.01.2002 року по 25.07.2014 року у сумі 656823,35грн. виплачене відповідно до роздавальної відомості № 832 на виконання п. 12 постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2014 року № 2-а-6803/09/1570, а одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 195378,75 грн. виплачена позивачу згідно з наказом Командування ВМС ЗСУ від 14.11.2016 року № 230.

Вказаний лист позивач отримав 07.11.2019 року.

Суд наголошує, що предметом розгляду даної справи є протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідачів щодо невиконання приписів наказу Командування ВМС ЗС України від 26.12.2018 року № 262, та як наслідок зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання вказаного наказу.

Зазначений наказ є рішенням щодо проходження та звільнення ОСОБА_1 з військової, тобто публічної служби.

Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 183 КАС України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд зазначає, що про існування оскаржуваного наказу позивач дізнався 27.12.2018 року.

Тривалий час, більш ніж на протязі 9 місяців, позивач не вчиняв жодних дій з метою встановлення причин та обставин, з яких відповідачі не виконують приписи наказу № 262 від 26.12.2018 року.

Лише 04.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання документів, які б свідчили про виконання приписів наказу № 262 від 26.12.2018 року.

Верховний Суд у постанові від 21.09.2019 року у справі № 813/1726/17 вказав, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 ані в адміністративному позові, ані в запереченнях на заяву про залишення позову без розгляду, не зазначає про наявність обставин, які були перешкодою для звернення до суду з приводу бездіяльності відповідачів щодо виконання наказу № 262 від 26.12.2018 року у місячний строк з дня, коли дізнався про існування вказаного наказу, тобто з 27.12.2018 року.

Позивач вказує, що він обґрунтовано вважав, що всі рішення Командування ВМС ЗС України мають бути виконані. Разом з тим, позивач не вказує, з яких підставі він так вважав на протязі більш, ніж 9 місяців, а після спливу саме такого проміжку часу, позивач зрозумів та перестав вважати, що наказ буде виконаний відповідачами самостійно.

На думку суду, формальне звернення позивача до командира ВЧ НОМЕР_1 у жовтні 2019 року та отримання відповіді на вказане звернення 07 листопада 2019 року не є підставою для відрахунку строку звернення до суду із вказаним позовом з 07.11.2019 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

З огляду на наведені судом обставини, враховуючи практику ЄСПЛ та Верховного Суду, суд робить висновок, що наведені позивачем обставини на підтвердження наявності підстав для поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом є необґрунтованими та позов має бути залишений без розгляду.

Керуючись ст. 122, ч.3 ст.123, ч. 2 ст.183, ст.205, п.8 ч.1 ст.240, ст.ст.241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Командування Військово-Морских Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної Казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, строк оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду відповідно до п.15.5 Розділу VII Перехідні Положення КАС України.

Повний текст ухвали складений та підписаний судом 27 лютого 2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо