Справа № 280/1307/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

27 лютого 2020 рокуСправа № 280/1307/20 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Духонченка Миколи Сергійовича (пр. Соборний, буд. 170-г, оф. 43, м. Запоріжжя, 69035), про забезпечення позову, інша особа, яка може отримати статус учасника справи Кам`янсько-Дніпровська районна рада Запорізької області (вул. Набережна, буд. 87, м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізька область, 71304),-

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Духонченка Миколи Сергійовича, про забезпечення позову, інша особа, яка може отримати статус учасника справи Кам`янсько-Дніпровська районна рада Запорізької області, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову та зупинити дію рішення сорокової сесії Кам`янсько-Дніпровської районної ради сього скликання №8 від 21.02.2020.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що позовну заяву буде подано протягом 10 днів з дня подачі заяви про забезпечення позову, в якій заявник проситиме суд: визнати протиправним та скасувати рішення сорокової сесії Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області сьомого скликання №8 від 21.02.2020, відповідно до п. 1 якого заявника звільнено з посади головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Кам`янсько-Дніпровський центр первинної медико-соціальної допомоги» Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області 27.02.2020 у зв`язку з закінченням строку дії контракту (трудового договору), п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням регламенту роботи Кам`янсько-Дніпровської районної ради Запорізької області від 25.12.2015 №2 (зі змінами та доповненнями).

Також зазначає, що на час подання цієї заяви у позивача відсутні документи, необхідні для звернення до суду із позовом.

Зазначає, що 25.02.2020 заявнику було вручене зазначене вище рішення.

Також зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що заявник не зможе в повному обсязі відновити свої права, що свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

За правилами частини 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суддя розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши та дослідивши заяву та додані до неї докази, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відповідно відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У п. 24 рішення в справі Сокуренко і Стригун проти України від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі Занд проти Австрії від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (ч. 1 ст. 5 КАС України).

У ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, при цьому, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Суд зазначає, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник просить суд зупинити дію рішення сорокової сесії Кам`янсько-Дніпровської районної ради сього скликання №8 від 21.02.2020.

При цьому зі змісту цього рішення вбачається, що заявник не перебував у відносинах публічної служби із відповідачем, тобто не є суб`єктом публічної служби, а між сторонами існують трудові відносини засновані на трудовому договорі (контракті).

Тобто, в даному випадку спірні відносини виникли з приводу припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи місцевого самоврядування, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суддя дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується трудових відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №806/2808/18 (провадження №11-875апп18).

Отже, в даному випадку Запорізький окружний адміністративний суд не є судом встановленим законом, повноважним вирішувати даний спір, а тим більше вживати заходи забезпечення такого позову.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150-156 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Духонченка Миколи Сергійовича (пр. Соборний, буд. 170-г, оф. 43, м. Запоріжжя, 69035), про забезпечення позову, інша особа, яка може отримати статус учасника справи Кам`янсько-Дніпровська районна рада Запорізької області (вул. Набережна, буд. 87, м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізька область, 71304).

Копію ухвали надіслати заявнику та його представнику.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль