Справа № 712/12174/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.В.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Придніпровського районного відділу у місті Черкаси Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Придніпровський районний відділ у місті Черкаси Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

Позов обґрунтовано тим, що Придніпровським РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській за інформацією про скасування посвідки на тимчасове проживання іноземному громадянину встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 дійсно не виїхав за межі території України у встановлений семиденний термін після скасування посвідки на тимчасове проживання, що є порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. За порушення міграційного законодавства стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 працівниками Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області було складено протокол про адміністративне порушення за ч.1 статті 203 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення. Того ж дня, з метою забезпечення вимог положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 прийнято рішення № 28 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, із зобов`язанням покинути територію України у термін до 29 серпня 2019 року. Дане рішення відповідачем не виконано. Тому, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2019 року даний адміністративний позов задоволено повністю.

Примусово видворено громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що позивачем не враховано вік відповідача та стан здоров`я, що є найвищою соціальною цінністю будь-якої держави, а також час перебування на території України, наявність, сім`ї в Україні, наявність шлюбу з громадянкою України, а тому видворення чи депортація відповідача суттєво змінить спосіб його життя та його дружини, що призведе до погіршення здоров`я, самопочуття як відповідача так і його сім`ї - громадян України

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що відповідач, звертаючись з апеляційною скаргою, не надав жодних доказів того, що суд першої інстанції при винесенні ним рішення по справі неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 2019 року працівниками Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській за інформацією про скасування посвідки на тимчасове проживання іноземному громадянину встановлено, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно не виїхав за межі території України у встановлений семиденний термін після скасування посвідки на тимчасове проживання згідно рішення УДМС України в Черкаській області № 76 від 16 травня 2018 року, що є порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

ОСОБА_1 проживав в Україні по посвідці на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 03 грудня 2015 року, виданій на підставі укладення шлюбу з громадянкою України ОСОБА_3 .

Рішенням УДМС України в Черкаській області № 76 від 16 травня 2018 року вказану посвідку було скасовано. Громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 після встановленого семиденного терміну для виїзду за межі України після скасування посвідки на тимчасове проживання, не виїхав за межі країни, що є порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

За порушення міграційного законодавства стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 працівниками Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області складено протокол про адміністративне порушення за ч.1 статті 203 КУпАП МЧК № 032090 від 13 серпня 2019 року та згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення МЧК № 032090 від 13 серпня 2019 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. з попередженням, що в разі не сплати штрафу у встановлений законодавством термін штраф стягується в подвійному розмірі 3400 грн.

Надалі стосовно громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , 13 серпня 2019 року начальником Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області прийнято рішення № 28 «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 29 серпня 2019 року.

Згідно інформації з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», відповідач не виїхав з території України у встановленні рішенням № 28 «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » терміни та на даний час знаходитися на території України, порушуючи міграційне законодавство.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року, за позовом про визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області № 76 від 16 травня 2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 , строком дії до 03 грудня 2016 року (строк дії посвідки продовжений до 03 грудня 2017 року та до 24 листопада 2018 року) громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про визнання протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області № 21 від 21 травня 2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вказаних вимог повністю.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на оскарження вказаних рішень у Верховному Суді, проте, колегія суддів зауважує, що наразі вони набрали законної сили, а тому підлягають виконанню.

Слід зазначити, що відповідач раніше вже допускав випадки порушення міграційного законодавства України. Так, згідно даних бази обліку правопорушень АІПС «АРМОР» стосовно відповідача 21 листопада 2006 року відділом громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області прийнято рішення про примусове видворення з України із забороною в`їзду на 5 років, до 13 грудня 2011 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статтею 2 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Законом України «Про імміграцію» (надалі Закон № 2491) передбачені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Частиною першою статті 1 Закону № 2491 визначені поняття:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Положення основними завданнями ДМС України, є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Підпунктом 10 п.4 Положення, ДМС здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.

Підпунктом 33 п.4 Положення передбачено, що ДМС відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства у сфері громадянства.

Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частина 6 статті 26 Закону № 3773-VI передбачає, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як вже зазначалося вище, 13 серпня 2019 року начальником Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області було прийнято рішення № 28 «Про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », із зобов`язанням його покинути територію України у термін до 29 серпня 2019 року.

Тобто, відносно відповідача було ухвалено рішення про примусове повернення з України, яке ним не виконано без поважних причин.

Відповідно до ч. 8 статті 30 Закону № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Крім того, як роз`яснено в п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,статті 13 Закону України «Про імміграцію».

Між тим, судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі - ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у нього відсутні документи на право перебування на території України, наявність відсутність бажання звернутися до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач підлягає примусовому видворенню за межі держави Україна.

Твердження апелянта з приводу того, що відповідачем подано зустрічний позов та судом не прийнято процесуальне рішення є таким, що не відповідає дійсності. Так, ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2020 року у прийнятті зустрічного позову громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 до Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження відмовлено. Таким чином, судом першої інстанції прийнято відповідне процесуальне рішення.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта доводів сторін не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив даний позов.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у випадках, передбачених пп.2 ч.5 статті 328 КАС України безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку