Справа № 480/5447/19
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2020 р. Справа №480/5447/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду із позовом, мотивуючи вимоги тим, що є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії. У червні 2019 року звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого у 2001 році чоловіка ОСОБА_2 . Листом від 18.06.2019 у переведенні на інший вид пенсії відмовлено. Відмова мотивована тим, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території " є недійсним і не створює правових наслідків, а іншу довідку про спільне проживання із чоловіком, видану державними органами розташованими на непідконтрольній Україні території позивач не може надати. Вважає таку відмову протиправною. Має всі підстави на отримання пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% від пенсії, яку мав би отримувати померлий годувальник відповідно до положень п. "а" ст. 13 Закону України №1788 у редакції рішення Конституційного суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 з урахуванням положень Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".
Основним документом для встановлення факту спорідненості є свідоцтво про перебування у шлюбі з померлим годувальником та відмітка у паспорті про спільну реєстрацію місця проживання на час смерті годувальника. Додатковими документами, що підтверджують факт спорідненості, є довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування. Позивачем дотримано всі вимоги діючого законодавства при зверненні із заявою про переведення на інший вид пенсії. Але відповідач залишив поза увагою надані документи, які підтверджують факт спорідненості з померлим годувальником та відмовив на підставі довідок з місця проживання та склад сім`ї.
Просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника; зобов`язати відповідача здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого у 2001 році чоловіка ОСОБА_2 , зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсії, яку мав би отримувати померлий годувальник, відповідно до положень п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції рішення Конституційного суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, з врахуванням положень Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2007.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач перебуває на обліку у головному управлінні як отримувач пенсії за віком як внутрішньо-переміщена особа. Надані позивачем довідки співвласників багатоквартирного будинку дому "10-й на Космічній" ЛНР та від 16.05.2019 №26 щодо спільного проживання з померлим чоловіком не можуть бути прийняті головним управлінням на підставі норм Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території". Такі довідки не створюють правових наслідків, а отже підстави для переведення на пенсію по втраті годувальника відсутні. Призначення та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком та перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як внутрішньо переміщена особа. ОСОБА_3 до відповідача із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника - померлого 10.05.2001 чоловіка ОСОБА_2 . До заяви було додано пакет документів, зокрема акт №2 від 16.05.2019 про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті, виданий об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "10-й на Космічній" Луганської народної республіки, довідку про склад сім`ї №24 від 15.05.2019, видану об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "10-й на Космічній" Луганської народної республіки (а.с. 39-40). Відповідно до вказаних документів станом на день смерті ОСОБА_2 позивачка проживала разом з ним та вела з ним спільно господарство.
Листом від 18.06.2019 відповідач відмовив у задоволенні заяви. Вказав, що надані довідки щодо спільного проживання з померлим чоловіком не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ді ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" такі документи вважаються недійсними (а.с. 17).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 зазначеної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 36 зазначеного закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визначено перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. До таких документів, зокрема, відносяться довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності) (підпункт 3); та документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (підпункт 9).
Відповідно до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Відповідач не прийняв довідки про склад сім`ї та акт про фактичне проживання з померлою особою, які видані ОСББ Луганської народної республіки. Посилався при цьому на положення ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України", відповідно до ч.ч. 2.3 якого будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. У справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих органами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття може призвести до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
Суд звертає увагу, що окрім довідок, виданих об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, позивачкою також було надано паспортів її та її померлого чоловіка з відміткою про реєстрацію місця проживання за однією адресою. В контексті положень п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відомості у паспортах громадянина України про місце проживання є документами, які засвідчують факт перебування на утриманні члена сім`ї померлого годувальника.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було підстав відмовляти у задоволенні заяви виключно у зв`язку з неприйняттям довідок про склад сім`ї та акту про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті. Суд визнає таку відмову протиправною.
Стосовно вимог про зобов`язання відповідача здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника суд зазначає таке.
Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідач відмовив у переведенні на інший вид пенсії лише з підстав, що ним не прийнято окремі додані до заяви документи. Питання про наявність чи відсутність права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника фактично відповідачем не досліджувалось. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії - зобов`язати перевести позивача на інший вид пенсії, оскільки для прийняття такого рішення відповідачем не досліджено всі визначені законом умови. З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2019 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
На підставі ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Конотопського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстав, викладених у листі від 18.06.2019 №7600/02.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.06.2019 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
В частині вимог про зобов`язання здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого у 2001 році чоловіка ОСОБА_2 , нарахувати та виплачувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від пенсії, яку мав би отримувати померлий годувальник, відповідно до положень п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції рішення Конституційного суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, з врахуванням положень Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2007 відмовити в зв`язку з необгрунтованістю.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко