Справа № 937/7980/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 лютого 2020 року Справа № 937/7980/19 ЗП/280/111/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.09.2019 року передано до Запорізького окружного адміністративного суду справу №937/7980/19 (провадження №2-а/937/145/19) за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті соціальної допомоги позивачу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-зобов`язати відповідача призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_2 у м. Сімферополь. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі 320/3110/18 встановлено факт народження дитини на тимчасово окупованій території України. Позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, проте відповідачем відмовлено у прийнятті письмової заяви та ним не було надано письмової відповіді. Звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення допомоги при народженні дитини з порушенням встановленого 12-місячного строку обумовлене об`єктивною неможливістю дотримання такого строку внаслідок народження дитини на тимчасово окупованій території України, на якій не діяли органи державної влади України та довготривалої хвороби дитини. З батьком дитини позивачка не реєструвала шлюб і не проживала з самого народження сина. Не нарахування та не виплату соціальної допомоги при народженні дитині, позивач вражає протиправними та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх. №53671 від 18.12.2019), в якому зазначив, що 10.09.2019 року позивачка звернулась із заявою про призначення соціальної допомоги при народжені дитини, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також просила поновити строк звернення. 16.09.2019 року відповідачем надіслано на адресу позивача роз`яснення, повідомлено про неможливість вирішення даного питання та про порядок оскарження рішення управління, оскільки станом на 12.09.2019 року позивач не зверталась з заявою, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, про призначення усіх видів соціальної допомоги щодо призначення допомоги при народженні дитини до управління. Питання про поновлення строків для звернення за допомогою при народженні не передбачено ні Законом ні Порядком та не входить до компетенції управління. Вважає, що посилання позивача на неможливість звернутися до управління вчасно у зв`язку з довготривалою хворобою недоречне. Оформлення допомоги вчасно залежало лише від волі і бажання позивача, об`єктивних причин, які б завадили позивачу отримати допомогу управління не вбачає. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.161 КАС України, ухвалою суду від 11.11.2019 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 03.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 сина - ОСОБА_2 , у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, батько - ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що не могла раніше звернутися до органів соціального захисту населення для призначення допомоги при народженні свого сина - ОСОБА_2 , у зв`язку з хворобою сина та народженням та проживання з дочкою на окупованій території.

Позивачка звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про встановлення факту народження дитини. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2018 року у справі №320/3110/18, встановлено факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_2 15.03.2018 року в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна, батько: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, мати: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8-9).

27.04.2018 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 (а.с.6).

06.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та просила поновити строк для звернення із вказаною заявою обґрунтовучи неможливість звернення вчасно довготривалою хворобою дитини.

Листом №П-138/з від 16.09.2019 року відповідач повідомив позивача, що згідно з базою даних управління отримувачі державних допомог станом на 12.09.2019 року не звертались з заявою, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, про призначення усіх видів соціальної допомоги щодо призначення допомоги при народженні дитини до управління. Крім того, оскільки після народження дитини минуле більше 12 місяців, призначити допомогу при народженні дитини управління не має законних підстав (а.с.7).

Вважаючи відмову відповідача у виплаті соціальної допомоги при народженні дитини неправомірною, позивач звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині з наступних підстав.

Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця проживання або іншими ознаками.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII) та іншими законами України.

За приписами ст. 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч. 1 ст. 3 Закону №2811-XII до видів державної допомоги сім`ям з дітьми належить допомога при народженні дитини та допомога на дітей одиноким матерям.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (статті 4, 5, 10 Закону № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону.

За приписами ст. 11 Закону № 2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Вказаним нормам Закону кореспондують п.п. 10, 11, 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі - Порядок №1751), згідно яких допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.

Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:

1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем пропущено строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

За таких обставин вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо відмови у призначенні та виплаті соціальної допомоги при народженні дитини є такою що не підлягає задоволенню.

Однак, як встановлено судом позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі, дитина народилась на тимчасово окупованій території України на якій не діяли органи державної влади України, крім цього довготривалою хвороби сина - ОСОБА_2 , про що в матеріалах справи наявні довідки.

Крім того, суд вважає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про зобов`язання Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області призначити та здійснити виплату позивачці держаної допомоги при народженні дитини є такою що підлягає задоволенню.

Зазначене узгоджується також з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №495/3711/17.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим у позовній вимозі про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті соціальної допомоги слід відмовити оскільки мала місце не бездіяльність а відмова відповідача у призначенні відповідної соціальної допомоги з передбачених законом підстав. Отже підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, 68-а, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, 68-а, ).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В.Стрельнікова