Справа № 500/818/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

Справа № 500/818/19

18 лютого 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача Федірко В.С.,

представника відповідача Одудько Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та наказів протиправними,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (у новій редакції від 21.06.2019) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії командування в/ч НОМЕР_1 щодо виставлення 16.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з несправною снайперською гвинтівкою СВД № 69034, (а не з автоматом або карабіном з багнетом), на пост по охороні Контрольного Пункту в зоні проведення операції ООС, в особливий період, для виконання бойового завдання;

- визнати протиправними дії командування в/ч НОМЕР_1 щодо відправлення 22.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з зони проведення ООС до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (місто Тернопіль);

- визнати протиправними дії командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 28.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" в Тернопільський обласний психоневрологічний диспансер;

- визнати протиправними дії командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 30.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" у Львівський військовий госпіталь;

- визнати протиправним і скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про призначення службового розслідування за фактами, що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1626 від 26.12.2018;

- визнати протиправним і скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1032 від 29.12.2018;

- визнати протиправним і скасувати пункт 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 № 270 від 10.12.2018;

- визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про підсумки службового розслідування щодо факту не прибуття на військову службу без поважних причин старшого солдата ОСОБА_1 " № 160 від 22.02.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, зокрема, що 15.09.2016 позивач уклав контракт із Збройними Силами України строком на три роки із зобов`язанням не менше одного року виконувати бойові завдання в зоні АТО. 20.06.2016 наказом № 235 командира військової частини НОМЕР_1 позивач був призначений на посаду стрільця - снайпера 1 відділення 1 взводу 1 роти батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 .

Надалі, під час проходження позивачем військової служби, вчинялися відповідачем, на думку позивача, наступні дії:

- 16.11.2018 в зоні проведення операції ООС, в особливий період, для виконання бойового завдання ОСОБА_1 з несправною снайперською гвинтівкою № 69034 поставили на пост по охороні Контрольного Пункту з 17 год. дня по 8 год. ранку;

- 22.11.2018 заступник командира в/ч НОМЕР_1 пп-к ОСОБА_4 безпідставно відправив ст. солдата ОСОБА_1 з зони проведення ООС до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (в місто Тернопіль);

- 28.11.2018 командир батальйону охорони пп-к ОСОБА_5 і нач. штабу батальйону пп-к ОСОБА_6 в супроводі ст. л-та Забурського безпідставно направили позивача "на консультацію психіатра" в Тернопільський обласний психоневрологічний диспансер;

- 30.11.2018 в супроводі ст. л-та Забурського позивача безпідставно направили у Львівський військовий госпіталь на обстеження до лікаря-психіатра;

- пунктом 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 № 270 старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що 10.12.2018 самовільно не прибув до розташування військової частини. При цьому, позивач вважає, що на такій службі 10.12.2018 останній перебував, а тому такі дії позивач розцінює як упереджене ставлення до нього командування військової частини.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач подав начальнику Генерального штабу Збройних Сил України Генералу армії Муженку В.М. відповідну скаргу. Після чого, 24.12.2018 МО України листом № 501/18/2/1346 зазначену скаргу було направлено оперативному командуванню "Захід" для проведення службового розслідування по питаннях зазначених у такій скарзі військовослужбовця. У зв`язку з чим, 26.12.2018 наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про призначення службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1626 було призначено відповідне службове розслідування.

За результатами службового розслідування складено акт підсумкового службового розслідування, у якому встановлено, що під час проведення службового розслідування порушень вимог чинного законодавства з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не виявлено. Водночас, пунктом 1 зазначеним актом запропоновано службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 № 1626 вважати завершеним.

На підставі чого, відповідач видав наказ від 29.12.2018 № 1032 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 ", пунктом 1 якого визначено, що службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1626 від 26.12.2018 вважати завершеним.

Враховуючи те, що в ході проведення даного службового розслідування не встановлено оскаржених неправомірних дій відповідача, а також те, що такі дії позивач вважає протиправними, останній звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 16.09.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, які викладені у позовній заяві (у новій редакції від 21.06.2019) підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, як наслідок безпідставними, оскільки в ході проведення даного службового розслідування не встановлено оскаржених неправомірних дій відповідача. При цьому, звернув увагу суду на те, що оскаржені накази відповідач видав на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на зазначене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог, зокрема:

- про визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо виставлення 16.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з несправною снайперською гвинтівкою СВД № 69034, (а не з автоматом або карабіном з багнетом), на пост по охороні Контрольного Пункту в зоні проведення операції ООС, в особливий період, для виконання бойового завдання;

- про визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо відправлення 22.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з зони проведення ООС до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (місто Тернопіль);

- про визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 28.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" в Тернопільський обласний психоневрологічний диспансер;

- про визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 30.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" у Львівський військовий госпіталь;

- про визнання протиправним і скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про призначення службового розслідування за фактами, що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1626 від 26.12.2018;

- про визнання протиправним і скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1032 від 29.12.2018;

- про визнання протиправним і скасування пункту 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 № 270 від 10.12.2018, підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропущенням місячного строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Предметом спору є визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 , які учинялися 16.11.2018, 22.11.2018, 28.11.2018, 30.11.2018, в тому числі заявлено вимоги про скасування наказів, які прийнятті, зокрема 26.12.2018, 29.12.2018, 10.12.2018, тобто, в даному випадку між сторонами існує спір з питань проходження публічної служби, що і не заперечується сторонами.

При цьому, пунктом 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 № 270 від 10.12.2018, який є серед інших предметом спору, старшого солдата ОСОБА_1 визнано таким, що 10.12.2018 самовільно не прибув до розташування військової частини. Однак, позивач вважає, що на такій службі 10.12.2018 останній перебував, а тому такі дії позивач розцінює як упереджене ставлення до нього командування військової частини, що стало підставою для подачі відповідної скарги на такі дії з урахуванням дій, які учинялися 16.11.2018, 22.11.2018, 28.11.2018, 30.11.2018 до Генерального штабу Збройних Сил України Генералу армії ОСОБА_7 .

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 26.12.2018 наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про призначення службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1626 було призначено відповідне службове розслідування за фактами що зазначені у заяві.

За результатами службового розслідування складено акт підсумкового службового розслідування, у якому встановлено, що під час проведення службового розслідування порушень вимог чинного законодавства з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не виявлено. Водночас, пунктом 1 зазначеним актом запропоновано службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2018 № 1626 вважати завершеним.

На підставі чого, відповідач видав наказ від 29.12.2018 № 1032 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 ", пунктом 1 якого визначено, що службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1626 від 26.12.2018 вважати завершеним.

Частиною п`ятою статті 122 КАС визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до статті 118 КАС та частини першої статті 120 КАС процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви.

Також, відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Зі змісту пункту 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункту 570 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти "Росії", правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2469цс16 вбачається, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Також, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України рішенням від 13.12.2011 № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).

Такий висновок Конституційного Суду України судова палата Касаційного адміністративного суду Верховного Суду вважає релевантним щодо нинішнього стану нормативно-правового регулювання. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 та від 25.10.2019 у справі № 640/20569/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, у рішенні від 21.02.75 у справі "Голдер проти Великої Британії" Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 № 17-рп/2011, у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини шостої статті 5 КАС особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач дізнався про порушення своїх прав, які виразилися у нерозгляді в ході зазначеного службового розслідування його скарги на неправомірні дії відповідача, зокрема: заміни його штатної снайперської гвинтівки СВД за № 34867 на технічно несправну снайперську гвинтівку СВД за № 69034; знаходження 16.11.2018 на посту з несправною снайперською гвинтівкою СВД за № 69034; незаконну відправку його 22.11.2018 із зони проведення ООС в ППД в/ч НОМЕР_1 ; незаконне направлення його для проведення психіатричного огляду; упереджене ставлення до нього командуванням в/ч НОМЕР_1 - 30.01.2019, після ознайомлення та отримання копій матеріалів службового розслідування, про що свідчить підпис позивача у відповідних рапортах (арк. справи 239-240), у зв`язку з чим позивач вважає, що оскаржені накази, які прийнятті, зокрема 26.12.2018, 29.12.2018 щодо призначення службового розслідування та підсумків службового розслідування, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Враховуючи те, що позивач дізнався про порушення своїх прав 30.01.2019, а позовну заяву подав до суду 08.04.2019, суд дійшов висновку, що останній звернувся з даним позовом у відповідній частині позовних вимог з пропущенням місячного строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, позивач у заяві (арк. справи 85-86), позовній заяві (у новій редакції від 21.06.2019 (арк. справи 130-133)), поясненні щодо строків звернення до суду (арк. справи 191-192), просить визнати причини пропущення строку звернення до суду поважними та поновити такий строк звернення до суду, мотивуючи тим, що лише зі змістом оскаржених наказів позивач ознайомився 10.03.2019 на запит адвоката.

Однак, такі твердження спростовуються наступним, як слідує з змісту позовних вимог, предметом спору є також, зокрема, визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 , які учинялися 16.11.2018, 22.11.2018, 28.11.2018, 30.11.2018, 10.12.2018 (на підставі наказу № 270 від 10.12.2018) та щодо яких проводилося службове розслідування оскарженими наказами, зокрема № 1626 від 26.12.2018 "Про призначення службового розслідування за фактами, що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " та № 1032 від 29.12.2018 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 ".

Фактично позивач оскаржує, зокрема результати службового розслідування, яке проводилося на підставі оскаржених наказів, так як останній вважає, що в ході проведення такого службового розслідування відповідач не розглянув належним чином його скаргу щодо зазначених неправомірних дії, а тому відповідно до абзацу дев`ятого пункту 3 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Таким чином, враховуючи те, що позивач дізнався про результати службового розслідування 30.01.2019, а позовну заяву подав до суду 08.04.2019, суд дійшов висновку, що останній звернувся з даним позовом у відповідній частині позовних вимог з пропущенням місячного строку звернення до адміністративного суду. При цьому, у зазначених заявах, позивач не навів жодних поважних причин (підстав), які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із даним позовом у відповідних частинах позовних вимог з дати ознайомлення та отримання копій матеріалів службового розслідування, тобто з 30.01.2019.

Будь - яких інших підстав, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із даною позовною заявою у відповідних частинах позовних вимог у місячний строк позивач не надав, а суд не здобув.

З огляду на зазначене, позивач не навів жодних поважних причин та не надав доказів, у зв`язку з якими суд міг би дійти висновку про поновлення встановленого законом процесуального строку. Будь-яких інших причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б можна було визнати поважними, позивач не вказав, а суд не встановив.

За приписами частин третьої та четвертої статті 123 КАС якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позовну заяву у відповідних частинах позовних вимог подано з пропущенням місячного строку звернення до адміністративного суду, а також те, що позивач не надав належні докази поважності причин його пропуску, а суд у заявах не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку, що позовну заяву у відповідних частинах слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині:

- визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо виставлення 16.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з несправною снайперською гвинтівкою СВД № 69034, (а не з автоматом або карабіном з багнетом), на пост по охороні Контрольного Пункту в зоні проведення операції ООС, в особливий період, для виконання бойового завдання;

- визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо відправлення 22.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 з зони проведення ООС до місця постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 (місто Тернопіль);

- визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 28.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" в Тернопільський обласний психоневрологічний диспансер;

- визнання протиправними дій командування в/ч НОМЕР_1 щодо направлення 30.11.2018 старшого солдата 1 відділення 1 взводу 1 роти ОСОБА_1 "на консультацію психіатра" у Львівський військовий госпіталь;

- визнання протиправним і скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про призначення службового розслідування за фактами, що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1626 від 26.12.2018;

- визнання протиправним і скасування наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 "Про підсумки службового розслідування за фактами що зазначені у заяві старшого солдата ОСОБА_1 " № 1032 від 29.12.2018;

- визнання протиправним і скасування пункту 17 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 № 270 від 10.12.2018, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали складено 24.02.2020.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.