Справа № 260/68/20
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2020 року м. Ужгород№ 260/68/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №3 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №137 від 27.11.2019 р. про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (код ЄДРПОУ - 20453063) зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 трудовий стаж роботи на посаді фельдшера здоровпункту при ПАТ "Іршавське АТП-12143" з 13.09.1989 р. по 30.06.1990 р. та при Виноградівському автотранспортному підприємстві - 12144 з 01.07.1990 р. по 23.10.1990 р., що разом складає 1 рік 1 місяць та 10 днів та дає право на призначення пенсії за вислугу років за заявою від 04 вересня 2019 року, призначити, провести нарахування та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії в нього був наявний стаж роботи 27 років 1 місяць 24 дні на посадах, які віднесені до переліку посад працівників закладів охорони здоров`я, що дають право на пенсію за вислугу років. При цьому він подав всі необхідні підтверджуючі документи. Разом з тим, відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні такої з мотивів неможливості зарахування до спеціального страхового стажу період роботи на посаді фельдшера на Виноградівському автотранспортному підприємстві 12144 та ПАТ «Іршавське АТП-12143», оскільки на таких не було організовано пункт охорони здоров`я, що б входив до складу поліклініки або амбулаторії та став його структурною одиницею. Таке рішення вважає протиправним, оскільки згідно з чинним законодавством робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. №909, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості таких. Звертає увагу суду на те, що обов`язковій акредитації заклади охорони здоров`я підлягали тільки з 15 липня 1997 року, тобто моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №765. А тому такі положення не підлягають застосуванню до спірного періоду роботи.

03 лютого 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву №0700-0701-7/2348 від 30.01.2020 р., відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив. Так, зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 р. визначено заклади і установи охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до положень п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зокрема, право на таку мають лікарі та середній медичний персонал, в тому числі, здоров пунктів, що створені на підприємствах та входять до складу поліклініки або амбулаторії. Разом з тим, в поданих до органу Пенсійного фонду заявником документах були відсутні відомості про підпорядкування здоровпунктів ПАТ «Іршавське АТП-12143» та ТОВ «Виноградівське АТП-12144», тому відповідачем було проведено зустрічну перевірку на вказаних підприємствах. За результатами такої встановлено, що здоровпункт на таких підприємствах не був передбачений у структурі поліклінічно-амбулаторних закладів, а тому підстав для зарахування спірного періоду роботи до пільгового страхового стажу позивача не було.

17 лютого 2020 року позивач надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність аргументів відповідача, наведених у поданому відзиві. Вважає, що постанова Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 р. не містить будь-яких застережень щодо організаційно-правової форми закладів охорони здоров`я та їх підпорядкованості, робота в яких дає право на пільгову пенсію. Окрім того, відповідно до примітки 3 до зазначеного Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. Тому до спірного періоду роботи підлягають застосуванню положення постанови Ради Міністрів СРСР №1397 від 17.12.1959 р., які надають право на зарахування до пільгового страхового стажу період роботи на посаді фельдшера в здоровпункті. З огляду що вважає, на що наявний пільгових страховий стаж є достатнім для призначення йому пенсії за вислугу років в порядку п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 04 вересня 2019 року звернувся до Виноградівського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - Виноградівський відділ) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», долучивши до такої, серед іншого, трудову книжку НОМЕР_2 , пільгову довідку №371/06 від 15.09.2016 р., видану Виноградівською районною лікарнею, та довідку ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство - 12143» №15 від 02.09.2019 р.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ в Закарпатській області) №653/Ф-99-01 від 04.10.2019 р. ОСОБА_1 повідомлено, що для призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідним є наявність 26 років 6 місяців спеціального стаж роботи. Разом з тим, до спеціального стажу згідно з положеннями Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 р. №385, період роботи у пунктах охорони здоров`я, що створюються на підприємствах та не входять до складу поліклініки або амбулаторії, не включається. Тому з метою встановлення факту підпорядкованості Іршавського АТП-12143 та Виноградівського АТП - 12144, працівниками Виноградівського відділу буде проведено зустрічну перевірку, за результатами якої буде прийнято відповідне рішення.

11 жовтня 2019 року посадовими особами ГУ ПФУ в Закарпатській області проведено перевірку ПАТ «Іршавське АТП-12143» з питань достовірності видачі довідки про стаж роботи №15 від 02.09.2019 р. за період з 13.09.1989 р. по 30.06.1990 р. громадянину ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №151 від 11.10.2019 р. Відповідно до висновків акту перевірки, підтвердити достовірність всіх даних, що знаходяться в довідці неможливо, оскільки накази про прийняття та звільнення за період роботи з 1989 по 1990 р. та інші первинні документи відповідальними особами підприємства не надано. Окрім того, віднесення даної організації до поліклінічно-амбулаторних закладів, що дає право на пенсію за вислугу років, підтвердити неможливо, оскільки документи відсутні.

Зазначені висновки узгоджуються з письмовими поясненнями №18 від 11.10.2019 р., наданими директором ПАТ «Іршавське АТП-12143» під час проведення зустрічної перевірки.

Окрім того, 21 жовтня 2019 року посадовими особами ГУ ПФУ в Закарпатській області проведено перевірку ТОВ «Виноградівське АТП-12144» з питань достовірності видачі архівної довідки про підтвердження стажу роботи №20 від 10.09.2019 р. громадянину ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №598 від 21.10.2019 р. Так, під час перевірки виявлено розбіжності з первинними документами, а саме, номер наказу на звільнення не співпадає з первинними документами. Окрім того, відомостей щодо віднесення такої організації чи здоровпункту при ній до поліклінічно-амбулаторних закладів не виявлено.

З метою встановлення факту віднесення одиниці фельдшера при Виноградівському АТП-12144 за період з 01.07.1990 р. по 23.10.1990 р. до складу Виноградівської районної лікарні, Виноградівським відділом скеровано запит №38479/02.04 від 28.10.2019 р. до Виноградіської районної лікарні.

Листом від 15.11.2019 р. №898/02 у відповідь на зазначене звернення КП «Виноградіська районна лікарня» повідомило про те, що одиниця фельдшера при Виноградівському АТП-12144 за період з 01.07.1990 р. по 23.10.1990 р. у структурі Виноградівської районної лікарні передбачена не була.

З аналогічним звернення щодо віднесення одиниці фельдшера при Іршавському АТП-12143 за період з вересня 1989 р. по червень 1990 р. до складу Іршавської районної лікарні, Виноградівським відділом скеровано запит №38474/02.04 від 28.10.2019 р. до Іршавської районної лікарні, однак відповіді отримано не було.

У зв`язку з не встановленням факту віднесення одиниці фельдшера в здоровпунктах ТОВ «Виноградівське АТП-12144» та ПАТ «Іршавське АТП-12143» до складу поліклінічно-амбулаторних закладів, орган Пенсійного фонду України дійшов висновку, що підстав для зарахування період роботи на таких до спеціального страхового стажу нема. Тому, враховуючи відсутність станом на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою 26 років 6 місяців спеціального страхового стажу, відповідно до протоколу №6 від 27.11.2019 р. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, про що заявника повідомлено рішенням №137 від 27.11.2019 р.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення, в тому числі, за вислугу років врегульоване Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон).

Так, нормами ст. 51 Закону передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Ст. 52 Закону визначений перелік працівників, які мають право на пенсію за вислугу років, до яких, в тому числі, відносяться працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, в тому числі, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу відмови органу Пенсійного фонду України зарахувати в спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи з 13 вересня 1989 року по 30 червня 1990 року на посаді фельдшера ПАТ «Іршавське АТП-12143» та з 01 липня 1990 року по 23 жовтня 1990 року на посаді фельдшера ТОВ «Виноградівське АТП-12144».

Вказану відмову суб`єкт владних повноважень аргументує не підтвердженням віднесення таких посад до складу поліклінічно-амбулаторних закладів, а також факту створення на підприємстві здоровпункту, який відносився до типу закладів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року, що є необхідною умовою для зарахування стажу роботи на таких до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Нормами Закону працівникам охорони здоров`я надано право дострокового виходу на пенсію та отримання пенсії за вислугу років за умови наявності спеціального стажу роботи.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року (далі - Перелік №909), визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. До таких, зокрема, віднесено: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Разом з тим, приміткою 3 до Переліку встановлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Спірний трудовий стаж відноситься до період з 13 вересня 1989 року по 23 жовтня 1990 року, тобто виник до 1 січня 1992 р., тому для прийняття рішення в спірних правовідносинах суд повинен керуватися нормами законодавства, чинного у період існування таких.

До 01 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 Закону СРСР «Про державні пенсії» постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 затверджено Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, який діяв під час спірного періоду роботи позивача (далі - Перелік №1397).

Так, до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно з Переліком №1397 віднесено наступні посади: лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушери, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.

В свою чергу до установ, організацій, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено, наступні типи:

1) лікувально-профілактичні установи, установи охорони материнства і дитинства, санітарно-профілактичні установи (в тому числі, лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші), інші заклади охорони материнства та дитинства, санітарно-профілактичні установи);

2) аптечні установи;

3) установи соціального забезпечення;

4) органи охорони здоров`я, лікарського контролю і лікарської експертизи (районні, окружні і міські відділи і управління охорони здоров`я; лікарсько-трудові експертні комісії, бюро судово-медичної і судово-психіатричної експертизи).

Відповідно до примітки 2 до Переліку №1397, робота по спеціальності в установах, організаціях і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію, незалежно від відомчої приналежності установи чи організації.

Таким чином, Переліком №1397 визначено тип установи та організації (незалежно від їх відомчої приналежності) а також найменування посади, за сукупної відповідності яким особа здобуває право на отримання пенсії за вислугу років.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , 13 вересня 1989 року такий був прийнятий фельдшером в Виноградівську а/к Іршавського АТП - 12143. 30 червня 1990 року у зв`язку з реорганізацією переведений у Виноградівське АТП - 12144, куди прийнятий 02 липня 1990 року фельдшером. 23 жовтня 1990 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Зазначені відомості відповідають також довідкам, виданим ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство - 12143» та ТОВ «Виноградівське автотранспортне підприємство - 12144».

Разом з тим, жодної інформації щодо організаційної структури вказаних підприємств, що б підтверджували наявність в їх складі здоровпункту, медичного кабінету, фельдшерського пункту або іншої структурної одиниці охорони здоров`я, яка б відносилася до закладів, передбачених Переліком №1397, матеріали справи не містять.

Не вдалося підтвердити такі відомості також під час проведення органом Пенсійного фонду України зустрічної перевірки вищезазначених підприємства.

Натомість усі документи про трудову діяльність ОСОБА_1 за спірний період свідчать тільки про те, що така особа працювала на посаді фельдшера на автотранспортних підприємствах Іршавське АТП - 12143 та Виноградівське АТП - 12144.

Суд вважає, що одна тільки належність назви посади особи до Переліку №1397 не надає такій права на зарахування періоду роботи на будь-якому підприємстві, установі, організації, незалежно від галузі діяльності такого в структурі національної економіки, до спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років.

Серед іншого, постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я. Так, таким положенням передбачено перелік інших робіт по спеціальності, крім роботи в установах, організаціях та на посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років. Однак, робота на автотранспортному підприємстві до таких не віднесена.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, чинних в спірний період роботи ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що такий не може бути зарахований до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, приймаючи оскаржене рішення, всебічно дослідив та здійснив всі необхідні заходи для з`ясування можливості зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу роботи позивача. Тому, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду України правомірно відмовив ОСОБА_1 в зарахуванні спірного періоду роботи до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. З огляду на що, у зв`язку з відсутністю у позивача на день звернення із заявою необхідного спеціального стажу роботи у розмірі, встановленому ст. 55 Закону, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив у призначенні такій особі пенсії за вислугу років.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяР.О. Ващилін