Справа № 675/159/20
Суддя: Пашкевич Р. В.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/159/20
Провадження № 2-а/675/29/2020
У Х В А Л А

"24" лютого 2020 р. м. Ізяслав

Суддя Ізяславського районного суду Хмельницької області Пашкевич Р. В. при вирішенні питання про прийняття позовною заяви ОСОБА_1 до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

24.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст. 161 КАС України.

29 січня 2020 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема запропоновано позивачу надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку та доказів сплати або звільнення від судового збору.

ОСОБА_1 встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви терміном десять днів з дня отримання ухвали.

Дана ухвала суду позивачем була отримана 05.02.2020, що стверджується відповідною розпискою останнього.

На виконання ухвали суду, 14.02.2020 представником позивача адвокатом Демчишиним М. В. направлено клопотання про звільнення від сплати судового збору та заяву про поновлення строків звернення до суду, які надійшли до суду 18.02.2020. Також 20.02.2020 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подачу позовної заяви.

Дослідивши матеріали, що надійшли на виконання вимог ухвали судді від 29.01.2019 слід зазначити, що вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем повною мірою не виконанні, а недоліки не усунуті з огляду на наступне.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на звернення до адміністративного суду. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб та повинна відповідати загальним вимогам, що встановлені статтями 160, 161 КАС України.

Норми статей 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень даних норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам Закону.

Відповідно до клопотань позивача та його представника про звільнення від сплати судового збору, останніми було долучено довідку виданої бухгалтерією державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор», відповідно до якої вбачається, що станом на 21.12.2019 та 13.02.2020 залишок коштів на особовому рахунку ОСОБА_1 становить 12,24 грн., що є недостатнім для сплати судового збору.

На підставі п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, та оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами, пов`язаними із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України та на його особовому рахунку відсутні кошти достатні для сплати судового збору, приходжу до висновку, що його слід звільнити від сплати судового збору.

Що стосується заяви представника позивача про поновлення строків звернення до суду, слід вказати наступне.

Позивачем при подачі даного позову також було подано клопотання про поновлення строку на оскарження рішення відповідача від 30.09.2016 з мотивів юридичної необізнаності у можливості в належні строки оскаржити його до суду.

Ухвалою судді від 29.01.2020 про залишення позову без руху визнано неповажними причини пропуску на звернення до суду та запропоновано позивачу зазначити інші підстави для поновлення строку на звернення до суду.

На виконання даної ухвали, представник позивача у заяві про поновлення строків звернення до суду зазначає, що ОСОБА_1 будучи необізнаним із законодавством України, що регулює порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, та перебуваючи у місцях позбавлення волі був обмежений у реалізації свого права на отримання правової допомоги як на безоплатній так і на платній основі, тому самостійно, безперешкодно та у будь-який час не взмозі був вільно скористатися допомогою юриста чи адвоката для відстоювання своїх прав.

Однак, частинами 1, 3 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Звертаючись з даним позовом, позивач оскаржує рішення комісії ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» від 30.09.2016 про відмову у переведенні його з приміщень камерного типу, в яких тримаються дві особи, до багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки. Суд звертає увагу позивача, що він з оспорюваним рішенням ознайомився цього ж дня.

В той же час, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звертається до суду з позовом про оспорювання даного рішення лише 24 січня 2020 року.

Позивач посилається на те, що лише у листопаді 2019 року він дізнався про можливість оскаржити дане рішення та з урахуванням його матеріального становища, а також те що він не є фахівцем у галузі права вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду з позовом.

Однак, на переконання суду, обставини того, що позивач не має юридичної освіти та не є обізнаним у питаннях строків звернення до суду, не є в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України непереборними об`єктивними обставинами у справі, що заважали би звернутися своєчасно до суду з вказаним адміністративним позовом, а є суб`єктивними обставинами позивача, які, на його думку, перешкоджали зверненню до суду. При цьому, суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 (набрання чинності 09.07.2011), ОСОБА_1 з урахуванням його матеріального становища непозбавлений був права звернутися до відповідного центру з надання безоплатної правової допомоги для складання процесуальних документів та представництва інтересів в суді, що ним було зроблено у вказаній справі, а тому доводи щодо необізнаності строків звернення та чинного законодавства не приймаються судом як належні та допустимі.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.

Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.

При чому, суд зауважує, що законодавець пов`язує початок обчислення строку з не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Суд також звертає увагу, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому необхідно враховувати, що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Суд зазначає, що поновлення строку звернення до суду може здійснюватися з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або хибна помилка про не пропуск строку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В силу частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

Положеннями ч. 2 ст. 122 КАС України визначено коли починається перебіг шестимісячного строку, тобто це день коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо поновлення строків звернення до суду з позовом, та вказує, що в даному випадку підлягає застосуванню саме строк визначений у частині 2 статті 122 КАС України, який слід обчислювати саме з 30.09.2016, тобто від дня ознайомлення з ним.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, звертаю увагу на те, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Аналогічна норма міститься й у статті 2 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що згідно положень частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.123, 169, 248, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про визнання протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляють його права повторного звернення до адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Суддя: Р. В. Пашкевич