Справа № 521/851/16а     
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 521/851/16а

Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 31.05.2019р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа Одеський обласний військовий комісаріат про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22.01.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про: 1) встановлення права на перерахунок та отримання ним пенсії у зв`язку зі зміною розміру щомісячного грошового забезпечення премії, у відповідності до наказів Міністерства оборони України № 576 від 05.11.2010р. з 01.11.2010р. в розмірі 55% посадового окладу; №50 від 28.01.2011р. з 01.01.2011р. в розмірі 55% посадового окладу; №355 від 25.06.2011р. з 01.06.2011р. в розмірі 90% посадового окладу; №44 від 27.01.2016р. з 01.01.2016р. в розмірі 400% посадового окладу; 2) визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати йому пенсії згідно з законом, а саме перерахування пенсії з 01.09.2008р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку з введенням в дію наказів МО України №377 від 28.07.2008р., №814 від 27.11.2013р.; з 01.11.2010р. враховуючи відповідний показник премії у зв`язку з введенням в дію наказів МО України №576 від 05.11.2010р., №50 від 28.01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р.; перерахування пенсії з 27.08.2014р. по 30.11.2015р. виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; невиконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р. щодо здійснення призначених виплат за період з 27.08.2014р. по 09.07.2015р., нарахування пенсії на картковий рахунок з 09.07.2015 р. по 30.11.2015р. виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; затримки відповідної за законодавством доплати, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.; 3) визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо дотримання норм Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», а саме навмисне приховування інформації: на якій підставі проводиться нарахування пенсії пенсіонерам, у відповідності до розмірів посадових окладів встановлених наказами МО України №377 від 28.07.2008р. та №814 від 27.11.2013р.; щодо задоволення прохання (вх.№1719/02 від 31.03.2015р.) щодо звернення до голови правління Пенсійного фонду України з метою урегулювання незаконної ситуації щодо нарахування та виплати пенсій пенсіонерам звільненим з лав Збройних Сил України до 2008р., відмови у вимозі усунення порушень його прав на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі наявності змін розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців; 4) визнання, що перерахунок його пенсії у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а саме: з 01.09.2008р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №377 від 28.07.2008р., № 814 від 27.11.2013р.; з 01.11.2010 р. враховуючи відповідний показник премії у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №576 від 05.11.2010 р., №50 від 28.01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р., як особі, яка має право на такий перерахунок згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України; 5) визнання збитками втрати, які він зробив та мусить зробити на судовий збір та банківські послуги для відновлення свого порушеного права; визнання збитками доходи, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно надало би по суті відповіді на його питання коли та яким органом були доведені до Головного управління Пенсійного фонду України накази МОУ № 377 від 28.07.2008р., №814 від 27.11.2013р. (вх. №302/С-11 від 17.03.15р., вх. №426/0-11 від 17.04.15р.); надання інформації, що не відповідає діючим наказам, навмисне зловживання правом на інформацію для посягання на права і свободи людини: відмови у перерахунку його пенсії за зверненнями №89/С-11 від 30.01.2015р. при наявності рішень судів щодо перерахунку та виплат пенсій іншим пенсіонерам МОУ у відповідності до наказів МОУ №377 від 28.07.2008р., №814 від 27.11.2013р. виконало відносно позивача функції та обов`язок щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії згідно з законом, а саме перерахування пенсії: з 01.09.2008р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку із введенням в дію наказів МОУ №377 від 28.07.2008р, №814 від 27.11.2013 року; з 01.11.2010р. враховуючи відповідний показник премії у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №576 від 05.11.2010р, № 50 від 28 01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р.; виконало рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015р. щодо здійснення призначених виплат з 27 серпня 2014р. по 9 липня 2015р.; нарахувало йому пенсію на картковий рахунок з 9 липня 2015р. по 30 листопада 2015р виходячи з розміру посадового окладу у складі інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; виплатило відповідну за законодавством доплату, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.; 7) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до розрахунку на доплату його пенсії за період з 01.09.2008р. по 27.08.2014р. від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як би його право не було порушено та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно йому перерахувало пенсію із застосуванням наказів МОУ: №377 від 28.07.2008р., №814 від 27.11.2013р., відшкодувати майновий збиток нанесений йому за період з 01.09.2008р. по 27.08.2014р., відшкодувати йому інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії за кожен календарний місяць, починаючи з 01.09.2008 р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; сплатити йому три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.09.2008р., по момент фактичної виплати; 8) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії, враховуючи розміри премії встановлені наказами МОУ: №576 від 05.11.2010р. з 01.11.2010р. премії в розмірі 55 % посадового окладу, №50 від 28.01.2011р. з 01.01.2011р. премія в розмірі 55 % посадового окладу, №355 від 25.06.2011р. з 01.06.2011р. премії в розмірі 90 % посадового окладу, №44 від 27.01.2016р. з 01.01.2016р. премії в розмірі 400 % посадового окладу у складі інших виплат пенсійного грошового забезпечення; 9) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як би його право не було порушено та своєчасно перерахувало пенсію із застосуванням наказів МОУ: №576 від 05.11.2010р., №50 від 28.01.2011 р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р. до показника премії у складі інших виплат пенсійного грошового забезпечення: відшкодувати майновий збиток нанесений йому за період з 01.11.2010р. по момент коли рішення суду по справі №521/851/16-а набуде законної сили; відшкодувати йому інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії за кожен календарний місяць, починаючи з 01.11.2010 р, помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; сплатити йому три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.11.2010р., по момент фактичної виплати; 10) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як би його право не було порушено та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно виконало рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р. щодо здійснення призначених виплат за період з 27.08.2014р. по 09.07.2015р.: відшкодувати йому інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії за кожен календарний місяць, починаючи з 27.08.2014р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; сплатити йому три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 27.08.2014р. по момент фактичної виплати; 11) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як його право не було порушено та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувало пенсію на картковий рахунок з 09.07.2015 р. по 30.11.2015р виходячи з розміру посадового окладу у складі інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством: - відшкодувати майновий збиток нанесений позивачу за період з 09.07.2015 р. по 30.11.2015р.; - відшкодувати інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії за кожен календарний місяць, починаючи з 09.07.2015р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; - сплатити три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 09.07.2015 р., по момент фактичної виплати; 12) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області йому, як непрацюючому пенсіонеру, від отриманого пенсійного забезпечення (відповідно до копії виписки по картковому рахунку пенсії за період 01.01.2015р. - 31.10.2015р.) та того, яке б він мав отримати (відповідно до розрахунку на доплату пенсії за період січень 2015р. - серпень 2015р. №762 від 17.12.15р.), як би його право не було порушено та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно здійснило доплату пенсії за період січень 2015р. - серпень 2015р.: - відшкодувати інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, за кожен календарний місяць, починаючи з 01.01.2015р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; - сплатити три проценти річних від простроченої суми, як непрацюючому пенсіонеру, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.01.2015 р., по момент фактичної виплати; 13) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відшкодувати йому збитки, які він зробив та мусить зробити для відновлення свого порушеного права у вигляді судового збору та банківські послуги за: - позовну заява про проведення перерахунку пенсій та виплату різниці в пенсії за минулий час (справа №521/3148/15-а, провадження №2а/521/126/15) у сумі 80грн., - апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16 березня 2015 року про проведення перерахунку пенсій та виплату різниці в пенсії за минулий час (справа №521/3148/15-а, провадження № 2а/521/126/15) у сумі 1280,80грн., - позовну заяву про неправомірні дії посадових осіб Головного управління пенсійного Фонду України в Одеській області (справа №521/851/16) у сумі 558,20грн., - апеляційну скарга на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 21.03.2017р. по справі №521/851/16-а, щодо відмови поновлення строку позовної давності у сумі 1616грн.; 14) визнання, що перерахунок його пенсії з 01.01.2018р.: - проведений з виплатою неповного розміру пенсії (попередня сума пенсії та 50% від підвищення пенсії у 2018р., 75% від підвищення пенсії у 2019р.), - проведений без врахування видів грошового забезпечення: робота з таємними виробами, носіями документів; надбавка за особливо важливі завдання, - проведений зі зменшеними складовими грошового забезпечення, а саме премія 0%, замість 400%; основний розмір пенсії 70%, замість 77%, є таким, що здійснений з порушенням його прав та положень Конституції України, ст.28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 15) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області: - здійснювати перерахунок та виплату повного розміру його пенсії з 01.01.2018р., - при перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2018р. враховувати усі складові грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення …» з яких йому мала нараховуватися та виплачуватися пенсія по 31.12.2017р., в тому числі: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років, робота з таємними виробами, носіями документів, надбавка за особливо важливі завдання, премія 400 %, основний розмір пенсії 77%, - зміну розміру складових грошового забезпечення при перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2018р. здійснювати на не менші ніж ті з яких йому мала нараховуватися та виплачуватися пенсія по 31.12.2017р. у відповідності до змін у діючих керівних документах, а саме: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років у відповідності до змін у діючих керівних документах, робота з таємними виробами, носіями документів - не менше ніж 10%, надбавка за особливо важливі завдання не менше ніж 50 %, премія не менше ніж 400 %, основний розмір пенсії не менше ніж 77%; визнати збитками доходи, які б він міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно виконало функції та обов`язок щодо здійснення перерахунку та виплату повного розміру пенсії з 01.01.2018р. без порушення положень Конституції України ст. 28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст. 43., враховуючі усі розміри грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому розміри показників не менші ніж встановлені керівними документами з яких нараховувалася пенсія по 31.12.2017р. в тому числі показник премія не менше ніж 400 %, встановлений наказом Міністра Оборони України №44 від 27.01.2016 р.; 17) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, якби його право не було порушене та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно виконало функції та обов`язок щодо здійснення перерахунку та виплату повного розміру пенсії з 01.01.2018р без порушення положень Конституції України ст. 28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення» ст.43., враховуючі усі розміри грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому розміри показників не менші ніж встановлені керівними документами з яких нараховувалася пенсія по 31.12.2017 р. в тому числі показник премія не менше ніж 400 %, встановлений наказом Міністра Оборони України № 44 від 27.01.2016р; - відшкодувати майновий збиток нанесений за період з 01.01.2018р по момент коли рішення суду по справі (№521/851/16-а) набуде законної сили; - відшкодувати інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії, за кожен календарний місяць, починаючи з 01.01.2018 р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; - сплатити три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.01.2018 р., по момент фактичної виплати; 18) визнання моральною шкодою завданою внаслідок порушення його прав яка полягає у душевних стражданнях, зазнаних внаслідок: протиправної поведінки; відчуття ошуканості його шляхом не донарахування пенсії державою, якій служив; розуміння про знецінення своїх статків; відчуття зневаги та моральні приниження отримуючи відписки на звернення під час листування з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, відчуття ганьби, приниженої своєї гідності внаслідок штучного створення ситуації для відкриття судового процесу зі своєю державою; 19) стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області компенсацію за нанесену йому моральну шкоду у розмірі 150000грн.; 20) зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, у разі отримання інформації про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій: - своєчасно реагувати на ці зміни та здійснювати запит до державних органів, які видають довідки про розмір грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців для перерахунку розміру його пенсійного забезпечення та здійснювати це забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; - інформувати його щодо цих змін (у зв`язку з несвоєчасним виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області своїх обов`язків та відсутністю вільних джерел отримання цієї інформації для всіх); 21) при розгляді цього адміністративного позову про неправомірні дії посадових осіб Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (справа №521/851/16- а, провадження №2а/521/85/16), вирішити питання окремою постановою про притягнення до відповідальності осіб винних у протиправній бездіяльності щодо нього та такій, що порушила громадянські та майнові права в наслідок чого йому був нанесений значний майновий збиток, а саме: - не перерахування пенсії у зв`язку з введенням в дію наказів Міністра оборони України: №377 від 28.07.2008р., №814 від 27.11.2013р., №576 від 05.11.2010р., №50 від 28.01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р. - перерахування пенсії з 27 серпня 2014 року виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - нарахування пенсії на картковий рахунок з 09.07.2015р. по 30.11.2015р виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - не виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 р. щодо здійснення призначених виплат з 27 серпня 2014 року; - затримки відповідної за законодавством доплати, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015р. по 01.08. 2015р. - перерахування пенсії з 01.01.2018 р. проведене: без врахування видів грошового забезпечення: роботи з таємними виробами, носіями документів; надбавки за особливо важливі завдання, зі зменшеними показниками премії, основного розміру пенсії; з виплатою неповного розміру пенсії (попередня сума пенсії та 50% від підвищення пенсії у 2018р., 75 % від підвищення пенсії у 2019р. - навмисне приховування інформації: на якій підставі вже проводиться нарахування пенсій пенсіонерам, у відповідності до розмірів посадових окладів встановлених наказами МОУ: №377 від 28.07.2008 р. та №814 від 27.11.2013р., ненадання по суті відповіді на питання за зверненнями коли та яким органом були доведені до ГУПФУ накази МОУ: №377 від 28.07.2008р. та №814 від 27.11.2013р. (вх. №302/С-11 від 17.03.15, вх. №426/С-11 від 17.04.2015р.); надання інформації, що не відповідає діючим наказам; - навмисне зловживання правом на інформацію для посягання на права і свободи людини: відмови у перерахунку пенсії за зверненнями позивача №89/С-11 від 30.01.2015р. при наявності рішень судів щодо перерахунку та виплат пенсій іншим пенсіонерам МОУ у відповідності до наказів МОУ №377 від 28.07.2008р. та №814 від 27.11.2013р., ігнорування прохання (вх. № 1719/02 від 31.03.15) щодо звернення до голови правління Пенсійного фонду України з метою урегулювання незаконної ситуації щодо нарахування та виплати пенсій пенсіонерам звільненим з лав Збройних Сил України до 2008р.; відмова у вимозі усунення порушень його прав на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі наявності змін розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог: 1) визнання протиправною та такою, що порушила права ОСОБА_1 , внаслідок чого було нанесено значний майновий збиток діяльність (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме: - не виконання відносно позивача функцій та обов`язку щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії згідно з законом, а саме неперерахування пенсії: з 01.09.2008 р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №377 від 28.07.2008р. та №814 від 27.11.2013 року; з 01.11.2010р. враховуючи відповідний показник премії у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ № 576 від 05.11.2010 р., № 50 від 28.01.2011 р., № 355 від 25.06.2011 р., № 44 від 27.01.2016 р. - перерахування пенсії з 27 серпня 2014 року по 30.11.2015р виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - не виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015 р. щодо здійснення призначених виплат за період з 27.08.2014р. по 09.07.2015 р. - нарахування пенсії на картковий рахунок з 09.07.2015р. по 30.11.2015р. виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - затримки відповідної за законодавством доплати, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015 р. по 31.08.2015р.; 2) про визнання, що перерахунок пенсії позивача у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а саме: - з 01.09.2008 р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ № 377 від 28.07.2008р. та №814 від 27.11.2013 р.; - з 01.11.2010 р. враховуючи відповідний показник премія у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №576 від 05.11.2010р., № 50 від 28.01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016року, як особі, яка має право на такий перерахунок згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відшкодувати позивачу збитки, які він зробив та мусить зробити для відновлення свого порушеного права у вигляді судового збору та банківські послуги за: - позовну заява про проведення перерахунку пенсій та виплату різниці в пенсії за минулий час (справа №521/3148/15-а, провадження № 2а/521/126/15) у сумі 80грн.; - апеляційну скарга на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2015р. про проведення перерахунку пенсій та виплату різниці в пенсії за минулий час (справа №521/3148/15-а, провадження № 2а/521/126/15) у сумі 128,80грн.; - позовну заява про неправомірні дії посадових осіб Головного управління пенсійного Фонду України в Одеській області (справа №521/851/16) у сумі 558,20грн., - апеляційну скарга на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеса від 21.03.2017р. по справі №521/851/16-а, щодо відмови поновлення строку позовної давності у сумі 1616грн.; 4) визнання збитками втрати, які позивач зробив та мусить зробити на судовий збір та банківські послуги для відновлення свого порушеного права; 5) визнання збитками доходи, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби право позивача не було порушене та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно: - не надання по суті відповіді на питання позивача за зверненнями коли та яким органом були доведені до ГУПФУ накази МОУ № 377 від 28.07.2008 р. та № 814 від 27.11.2013 р. (вх. № 302/С-11 від 17.03.15, вх. №426/0-11 від 17.04.15); - надання інформації, що не відповідає діючим наказам. - навмисне зловживання правом на інформацію для посягання на права і свободи людини: - відмови у перерахунку пенсії за зверненнями позивача № 89/С-11 від 30.01.2015р при наявності рішень судів щодо перерахунку та виплат пенсій іншим пенсіонерам МОУ у відповідності до наказів МОУ №377 від 28.07.2008 р. та №814 від 27.11.2013 р. - виконало відносно позивача функції та обов`язок щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії згідно з законом, а саме перерахування пенсії позивача: з 01.09.2008 р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку із введенням в дію наказів МОУ № 377 від 28.07.2008р. та № 814 від 27.11.2013р.; з 01.11.2010 р. враховуючи відповідний показник премія у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ №576 від 05.11.2010 р, №50 від 28 01.2011р., №355 від 25.06.2011р., №44 від 27.01.2016р.; - виконало рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р. щодо здійснення призначених виплат з 27.08.2014р. по 09.07.2015р.; - нарахувало позивачу пенсію на картковий рахунок з 09.07.2015р. по 30.11.2015р. виходячи з розміру посадового окладу у складі інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - виплатило відповідну за законодавством доплату, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015 р. по 31.08. 2015р.; 6) визнання збитками доходи, які б позивач міг реально одержати за звичайних обставин, якби право позивача не було порушене та Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області своєчасно виконало позивача функції та обов`язок щодо здійснення перерахунку та виплату позивачу повного розміру пенсії з 01.01.2018р. без порушення положень Конституції України ст. 28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення...» ст. 43, враховуючі усі розміри грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення...». При цьому розміри показників не менші ніж встановлені керівними документами з яких позивачу нараховувалася пенсія по 31.12.2017р. в тому числі показник премія не менше ніж 400 %, встановлений наказом Міністра Оборони України № 44 від 27.01.2016р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення з 01.01.2018р. перерахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням граничного (основного) розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 відсотків від суми грошового забезпечення.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , з урахуванням граничного (основного) розміру пенсії за вислугу років у розмірі 77 відсотків від суми грошового забезпечення, у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, сторони подали апеляційні скарги. ОСОБА_1 просить рішення суду та ухвалу суду про закриття провадження скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого викладача кафедри тактики загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.11.2007р. №520 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» п.63 (у зв`язку зі скороченням штатів), з правом носіння військової форми одягу, підполковника ОСОБА_1 , старшого викладача кафедри тактики загальновійськового факультету. /т.2 а.с.26/

Наказом начальника Одеського інституту Сухопутних військ від 30.11.2007р. №263 (по стройовій частині) підполковника ОСОБА_1 , старшого викладача кафедри тактики загальновійськового факультету, з 30.11.2007р. виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Київського РВК м. Одеси. /т.2 а.с.27/

Згідно розрахунку №211 вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 на пенсію, кількість повних років вислуги на пенсію склала 29 років. /т.2 а.с.28/

01.12.2007р. ОСОБА_1 , на підставі його заяви поданої згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідачем призначено пенсію за вислугу років (29 років) у розмірі 77 процентів грошового забезпечення. /т.2 а.с.17, 25/

Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» №377 від 28.07.2008р. були встановлені нові посадові оклади військовослужбовців.

Крім того, наказом Міністерства оборони України «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» №814 від 27.11.2013р. були встановлені нові посадові оклади військовослужбовців.

30.01.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку із збільшенням наказом Міністра оборони України «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» №377 від 28.07.2008р. посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів. /т.1 а.с.8/

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.02.2015р. №89/С-11 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для перерахунку його пенсії. При цьому, пенсійний орган зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №45 від 13.02.2008р., перерахунок раніше призначених пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, тоді як урядом рішення щодо зміни розміру посадових окладів офіцерського складу Збройних Сил України не приймалося. /т.1 а.с.13/

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р. у справі №521/3148/15-а, скасовано постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 16.03.2015р., позовні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок та виплату пенсії за період з 01.09.2008р. по 26.08.2014р. залишено без розгляду; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням наказу Міністра оборони України «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» від 27.11.2013р. №814 у відповідності до посади «Старший викладач» 2-ої групи - військові навчальні заклади Збройних Сил України ІІІ-ІV рівнів акредитації, виходячи з розміру посадового окладу 1460грн., з урахуванням здійснених виплат, з 27.08.2014р. /т.1 а.с.46-48/

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015р. у справі №521/3148/15-а роз`яснено постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р., а саме при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 27.08.2014р. мають враховуватись посадовий оклад, встановлений наказом Міністра оборони України від 27.11.2013р. №814, у складі інших виплат пенсійного грошового забезпечення. /т.1 а.с.123/

Згідно перерахунку пенсії, з 01.08.2015р., на виконання вищезазначеного судового рішення, ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії виходячи з розміру посадового окладу 1460грн. та 77% грошового забезпечення. Розмір пенсії склав 3152,80грн. /т.2 а.с.21/

Листом Головного управління Пенсійного фонду України від 12.06.2017р. №623/С-11, за результатом розгляду звернення щодо пенсійного забезпечення, повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» розрахунок вислуги років та визначення розміру грошового забезпечення не входить до його компетенції, тому з питання обчислення розміру грошового забезпечення, з якого має нараховуватись пенсія у березні 2017 року, необхідно звернутися до уповноваженого органу, тобто до Одеського обласного військового комісаріату.

Повідомлено, що з 01.01.2018р. пенсія позивача була перерахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007р. №1294 та наданої Одеським обласним військовим комісаріатом довідки про розмір грошового забезпечення. /т.1 а.с.223/

Листом Військової академії (м.Одеси) №6/23/214 від 28.03.2016р. проінформовано ОСОБА_1 , що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу Міністра оборони України від 27.11.2013р. №814 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» розмір посадового окладу військовослужбовців із числа науково-педагогічних працівників військових навчальних закладів Збройних Сил України ІІІ-ІV рівнів акредитації, які обіймають посади старших викладачів становить 1380 - 1460грн.

Зазначено, що згідно вимог наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016р. №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» (зі змінами) розмір щомісячної премії військовослужбовців на посадах офіцерського складу військових навчальних закладів Збройних Сил України становить 350% -400% від посадового окладу. Розмір щомісячної премії встановлюється кожному військовослужбовцю індивідуально в залежності від розміру встановленого посадового окладу та за результатами службової діяльності у відповідному місяці. Крім того, максимальний розмір премії для відповідних категорій військовослужбовців встановлюється рішенням Міністра оборони України з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України на відповідний рік. /т.1 а.с.52/

Листом Військової академії (м.Одеса) №6/23/295 від 16.04.2016р. проінформовано ОСОБА_1 , що наказом Міністра оборони України від 28.07.2008р. №377 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» (наказ втратив чинність) та наказом Міністерства оборони України від 27.11.2013р. №814 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» затверджені Схеми розмірів посадових окладів за основними типовими посадами військовослужбовців із числа керівного та наукового складу військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України. Зазначені накази Міністерства оборони України розміри премій військовослужбовців не визначають.

У листі зазначено, що розмір посадового окладу військовослужбовців із числа науково-педагогічних працівників військових навчальних закладів Збройних Сил України ІІІ-ІУ рівнів акредитації, які обіймають посади старших викладачів зазначений позивачу у листах від 11.03.2016р. №6/23/188 та від 28.03.2016р. №6/23/214.

В той же, час у листі №6/23/295 від 16.04.2016р. зазначено, що розмір щомісячної премії встановлюється кожному військовослужбовцю індивідуально в залежності від розміру встановленого посадового окладу та за результатами службової діяльності у відповідному місяці. Крім того, максимальний розмір премії для відповідних категорій військовослужбовців встановлюється рішенням Міністра оборони України з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України на відповідний рік.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо визначення розміру пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Щодо позовної вимоги про встановлення права ОСОБА_1 на перерахунок та отримання пенсії у зв`язку зі зміною розміру щомісячного виду грошового забезпечення, а саме премії у відповідності до наказів Міністерства оборони України №576 від 05.11.2010р. з 01.11.2010р. премії в розмірі 55 % посадового окладу; №50 від 28.01.2011р. з 01.01.2011р. премії в розмірі 55 % посадового окладу; №355 від 25.06.2011р. з 01.06.2011р. премії в розмірі 90 % посадового окладу; №44 від 27.01.2016р. з 01.01.2016р. премії в розмірі 400% посадового окладу, з моменту вступу їх в силу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, виходячи з наведених вимог Закону, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (набрала чинності 01.01.2008р.) надано право керівникам державних органів, зокрема, Міністру оборони України, у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови наказами Міністра оборони України від 05.11.2010р. №576 «Про внесення змін до наказу Міністра оборони України від 22.07.2010р. №380, від 28.01.2011р. №50 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2011 рік» зі змінами, внесеними наказом Міністра оборони України від 25.06.2011р. №355, від 27.01.2016р. №44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» встановлено розміри премій військовослужбовцям у межах видатків, передбачених для їх грошового забезпечення у 2010-2016 роках.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що премія є складовою грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Однак, така премія, встановлена вищезазначеними наказами носить індивідуальний характер і залежить від результатів служби конкретного військовослужбовця, індивідуальні заслуги якого не можуть бути розповсюджені на осіб, що перебували на цій посаді в попередні роки, а тому встановлення такої премії не є підставою для перерахунку пенсії відповідно до ч.3 ст.63 Закону №2262-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.11.2014р. №21-248а14; від 23.12.2014р. №21-569а14 та Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі №753/21475/16-а; від 19.06.2018р. у справі №592/11570/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права ОСОБА_1 на перерахунок та отримання пенсії у зв`язку зі зміною розміру щомісячного виду грошового забезпечення, а саме премії у відповідності до наказів Міністерства оборони України №576 від 05.11.2010р. з 01.11.2010р. премія в розмірі 55 % посадового окладу; №50 від 28.01.2011р. з 01.01.2011р. премія в розмірі 55 % посадового окладу; №355 від 25.06.2011р. з 01.06.2011р. премія в розмірі 90 % посадового окладу; №44 від 27.01.2016р. з 01.01.2016р. премія в розмірі 400% посадового окладу, з моменту вступу їх в силу, а також щодо відмови у задоволенні похідних вимог, а саме про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії, враховуючи розміри премії встановлені наказами МОУ: №576 від 05.11.2010р. з 01.11.2010р. премія в розмірі 55 % посадового окладу, №50 від 28.01.2011р. з 01.01.2011р. премія в розмірі 55 % посадового окладу, № 355 від 25.06.2011р. з 01.06.2011р. премія в розмірі 90 % посадового окладу, №44 від 27.01.2016р. з 01.01.2016р. премія в розмірі 400% посадового окладу у складі інших виплат пенсійного грошового забезпечення; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б позивач мав отримати, як би його право не було порушено та ГУ ПФУ в Одеській області своєчасно перерахувало пенсію із застосуванням наказів МОУ: №576 від 05.11.2010 р., №50 від 28.01.2011 р., №355 від 25.06.2011 р., №44 від 27.01.2016р. до показника премія у складі інших виплат пенсійного грошового забезпечення: відшкодувати майновий збиток нанесений позивачу за період з 01.11.2010р. по момент коли рішення суду по цій справі (№521/851/16-а, провадження № 2а/521/85/16) набуде законної сили; відшкодувати позивачу інфляційні втрати, для чого кожну не отриману своєчасно суму пенсії за кожен календарний місяць, починаючи з 01.11.2010р., помножити на коефіцієнти інфляції за всі наступні місяці, по момент фактичної виплати; сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.11.2010р., по момент фактичної виплати, також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною діяльність (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо порушення Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», а саме: навмисне приховування інформації: на якій підставі проводиться нарахування пенсії пенсіонерам, у відповідності до розмірів посадових окладів встановлених наказами МОУ №377 від 28.07.2008 р. та №814 від 27.11.2013р.; ігнорування прохання (вх. № 1719/02 від 31.03.2015р.) щодо звернення до голови правління Пенсійного фонду України з метою урегулювання незаконної ситуації щодо нарахування та виплати пенсій пенсіонерам звільненим з лав Збройних Сил України до 2008р.; відмова у вимозі усунення порушень прав позивача на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі наявності змін розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Статтею 3 Закону України «Про інформацію» визначено, що основними напрямами державної інформаційної політики, є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно з ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про інформацію» право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про інформацію» визначається поняття інформації про фізичну особу (персональних даних) - як відомостей чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

В той же час, вимогами вказаного закону не передбачено такий вид звернення як «Прохання».

Згідно з ч.6 ст.5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Згідно з ст.8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено ст.17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо його пенсії, зокрема, із: заявою від 30.01.2015р., зареєстрованою за №89/С-11. /т.1 а.с.25/; заявою від 16.02.2015р., зареєстрованою за №168/С-11. /т.1 а.с.26/; заявою від 20.02.2015р., зареєстрованою за №193/С-11. /т.1 а.с.26/; заявою від 05.03.2015р., зареєстрованою за №254/С-11. /т.1 а.с.27/; заявою від 17.03.2015р., зареєстрованою за №302/С-11. /т.1 а.с.28/; проханням від 31.03.2015р. зареєстрованим за №1719/02. /т.1 а.с.28/; заявою від 18.04.2015р., зареєстрованою за. №420/С-11. /т.1 а.с.29/; заявою від 17.04.2015р., зареєстрованою за №426/С-11. /т.1 а.с.29/

Листами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12.02.2015р. №89/С-11, 02.03.2015р. 168/С-11, 193/С-11 /т.1 а.с.13, 69, т.2 а.с.49/; від 11.03.2015р. №254/С-11 /т.1 а.с.14/; від 30.03.2015р. №302/С-11 /т.1 а.с.14/; від 27.04.2015р. №420/С-11,426/С-11 /т.1 а.с.15/; від 02.04.2015р. 361/С-11 /т.1 а.с.70/; від 05.02.2016р. 104/С-11 /т.2 а.с.45/ надані вичерпні відповіді, в тому числі щодо їх не розгляду на підставі ст.8 Закону України «Про звернення громадян», в порядку та у строки визначені Законом України «Про звернення громадян».

В той же час, щодо прохання ОСОБА_1 від 31.03.2015р., зареєстрованого за №1719/02, щодо звернення до Голови Правління Пенсійного фонду України з метою урегулювання незаконної ситуації щодо нарахування та виплати пенсій пенсіонерам звільненим з лав Збройних Сил України до 2008р., колегія суддів вважає, що вказаний документ не є зверненням громадян в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Зважаючи на надання відповідачем вичерпних відповідей на заяви ОСОБА_1 в порядку та у строки визначені Законом України «Про звернення громадян», колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною діяльність (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо порушення Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про інформацію», а саме: навмисне приховування інформації: на якій підставі вже проводиться нарахування пенсії пенсіонерам категорії позивача, у відповідності до розмірів посадових окладів встановлених наказами МОУ №377 від 28.07.2008 р. та №814 від 27.11.2013р.; ігнорування прохання (вх. № 1719/02 від 31.03.2015р.) щодо звернення до голови правління Пенсійного фонду України з метою урегулювання незаконної ситуації щодо нарахування та виплати пенсій пенсіонерам звільненим з лав Збройних Сил України до 2008 р.; відмови у вимозі усунення порушень прав позивача на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у разі наявності змін розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Вирішуючи позовну вимогу про визнання перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018р. проведеним з виплатою неповного розміру пенсії (попередня сума пенсії та 50% від підвищення пенсії у 2018 року, 75 % від підвищення пенсії у 2019 року), без врахування видів грошового забезпечення: роботи з таємними виробами, носіями документів; надбавки за особливо важливі завдання, зі зменшеними складовими грошового забезпечення, а саме премії 0%, замість 400%; основний розмір пенсії 70%, замість 77%, таким, що здійснений з порушенням прав позивача та положень Конституції України та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008р. №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.4 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені ч.ч.2, 3 ст.51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» було затверджено нові тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, а також додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 15 і розміри надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу згідно з додатком 16.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103, яка набрала чинності 24.02.2018р. встановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України № 2263-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704.

Таким чином, у позивача виникло право на перерахунок пенсії з 01.01.2018р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади).

Як вбачається з довідки Одеського обласного військового комісаріату від 27.03.2018р. №ЮО109977 виданої ОСОБА_1 , відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 розмір посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою, за нормами, чинними на 01.03.2018р. складають: посадовий оклад 7750грн., оклад за військовим званням - 1410грн., надбавка за вислугу років (50%) 4580грн. Всього 13740грн. /т.2 а.с.153/

Отже, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо врахування при перерахунку пенсії з 01.01.2018р. надбавки за роботу з таємними виробами, носіями документів; надбавка за особливо важливі завдання, премія 400%.
Так, в березні 2018р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та вказаної вище довідки проведено перерахунок пенсії позивача, згідно якого пенсія ОСОБА_1 з 01.01.2018р. складається із сум грошового забезпечення: посадовий оклад 7750 грн.; оклад за військове звання 1410,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 4580,00 грн.; премія 0% - 0,00 грн., всього 13740 грн. Основний розмір пенсії позивачу визначено у розмірі 70% грошового забезпечення (вислуга 29 років) у розмірі 9618,00 грн., з урахуванням доплати.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. підвищення складає 5922,77грн., та з них виплачується: з 01.01.2018р. по 31.12.2018р. щомісячно 50% від підвищення: 2961,39грн.; з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. щомісячно 75% від підвищення 4442,08грн.; з 01.01.2020р. 100% щомісячно від підвищення 5922,77грн.

Підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 9618,00грн. та з урахуванням попередньої суми пенсії у розмірі 3695,23 грн. та підвищення у розмірі 2961,39 грн. (50% від 5922,77 грн.) сума пенсії позивача з 01.01.2018р. склала 6656,62грн. /т.2 а.с.154/

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07. 2011р. № 3668-VI внесено зміни до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014р. № 1166-VII внесено зміни у ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та змінено до 70% максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення.

Оскільки, призначення та перерахунок пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення, внесені зміни до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років не стосується перерахунку вже призначеної пенсії.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України [перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 лип:я 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та[правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я,підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Отже, при перерахунку пенсії ОСОБА_1 має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а саме максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 р. (справа № 175/1665/17).

Колегія суддів вважає протиправними дії пенсійного органу щодо здійснення з 01.01.2018р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 70% грошового забезпечення, оскільки 01.12.2007р. пенсія позивачу була призначена у розмірі 77% грошового забезпечення, а тому підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо здійснення з 01.01.2018р. перерахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням граничного (основного) розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 відсотків від суми грошового забезпечення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018р. перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з урахуванням граничного (основного) розміру пенсії за вислугу років у розмірі 77 відсотків від суми грошового забезпечення, у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача сплатити йому три проценти річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць: відповідно до розрахунку на доплату пенсії за період з 01.09.2008р. по 27.08.2014р. від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як би його право не було порушено та ГУПФУ в Одеській області своєчасно перерахувало йому пенсію із застосуванням наказів МОУ: № 377 від 28.07.2008 р., № 814 від 27.11.2013р.; від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як би його право не було порушено та ГУПФУ в Одеській області своєчасно виконало рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015р. щодо здійснення призначених виплат за період з 27.08.2014р. по 09.07.2015р.; від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, як його моє право не було порушено та ГУ ПФУ в Одеській області нарахувало пенсію на картковий рахунок з 09.07.2015 р. по 30.11.2015р. виходячи з розміру посадового окладу у складі інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; від отриманого пенсійного забезпечення (відповідно до копії виписки по картковому рахунку пенсії за період 01.01.2015р. - 31.10.2015р.) та того, яке б він мав отримати (відповідно до розрахунку на доплату пенсії за період січень 2015 - серпень 2015 № 762 від 17.12.15 р.), як би його право не було порушено та ГУПФУ в Одеській області своєчасно здійснило доплату пенсії за період січень 2015 р. - серпень 2015 р.; від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б він мав отримати, якби його право не було порушене та ГУПФУ в Одеській області своєчасно виконало відносно нього функції та обов`язок щодо здійснення перерахунку та виплату повного розміру пенсії з 01.01.2018 р без порушення положень Конституції України ст. 28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення ...» ст. 43, враховуючі усі розміри грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення ...». При цьому розміри показників не менші ніж встановлені керівними документами з яких йому нараховувалася пенсія по 31.12.2017р. в тому числі показник премія не менше ніж 400%, встановлений наказом Міністра Оборони України №44 від 27.01.2016р., колегія суддів приходить до наступних висновків.

Підставою для задоволення вказаної позовної вимоги позивач зазначає ч.ч.1, 2 ст.625, ст.1166 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 3 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.4 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Однак, норми ЦК України визначають загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширюють свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Так, частиною 1 ст. 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові відносини та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

В той же час, відповідно до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в ч.4 ст. 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Водночас, при розгляді даної адміністративної справи, до суду не надано доказів на підтвердження того, що позивачу за рішенням суду було присуджено (стягнуто) суму коштів з державного органу.

Натомість, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015р. у справі №521/3148/15-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням наказу Міністра оборони України від 27.11.2013р. №814 «Про затвердження схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України» у відповідності до посади «Старший викладач» 2-ої групи - військові навчальні заклади Збройних Сил України ІІІ-ІV рівнів акредитації, виходячи з розміру посадового окладу 1460 гривень, з урахуванням здійснених виплат, з 27.08.2014р. /т.1 а.с.46-48, 192-195/

Тобто, спірні правовідносини не відносяться до цивільних, не засновані на договірних зобов`язаннях, а є публічно-правовими, регулюються спеціальними законами, а відтак, підстави для застосування ст.625, ст.1166 ЦК України у суду відсутні.

Крім того, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000р. (надалі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001р. (надалі - Порядок №159).

Відповідно до ст.1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Частиною 1 ст.2 Закону України №2050-ІІІ передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

В силу ч.2 ст.2 цього закону під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Суд зазначає, що вчинення відмови беззаперечно вимагає попереднього звернення особи з цього приводу.

В той же час, доказів звернення позивача до пенсійного органу з приводу нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів матеріали справи не містять.

Разом з цим, суд зазначає, згідно з п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином, колегія суддів вважає що не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування майнового збитку, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць: відповідно до розрахунку на доплату пенсії за період з 01.09.2008р. по серпень 2015; від отриманого пенсійного забезпечення та того, яке б позивач мав отримати, якби його право не було порушене та ГУПФУ в Одеській області своєчасно виконало відносно позивача функції та обов`язок щодо здійснення перерахунку та виплату повного розміру пенсії з 01.01.2018р без порушення положень Конституції України ст. 28, 52 та Закону України «Про пенсійне забезпечення...», ст. 43, враховуючі усі розміри грошового забезпечення встановлені Законом України «Про пенсійне забезпечення...». При цьому розміри показників не менші ніж встановлені керівними документами з яких позивачу нараховувалася пенсія по 31.12.2017р. в тому числі показник премії не менше ніж 400%, встановлений наказом Міністра Оборони України №44 від 27.01.2016р.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів та не навів ніяких обставин, які підтвердили б спричинення бездіяльністю відповідача моральних страждань позивачу, окрім як вказівки на неможливість функціонування особистості позивача на конституційних засадах внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Позивач не обґрунтовує, яким чином бездіяльність відповідача унеможливила функціонування його особистості на конституційних засадах. Окрім цього, позивач ніяким чином не обґрунтовує суму моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача на його користь.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у разі отримання інформації про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних позивачу категорій військовослужбовців, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій: своєчасно реагувати на ці зміни та здійснювати запит до державних органів, які видають довідки про розмір грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців для перерахунку розміру пенсійного забезпечення позивача та здійснювати це забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; інформувати позивача щодо цих змін (у зв`язку з несвоєчасним виконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області своїх обов`язків та відсутністю вільних джерел отримання цієї інформації для всіх), варто зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Судовий захист не може розповсюджуватися на майбутнє можливе порушення прав, оскільки спрямований на захист конкретних уже порушених прав особи, яка звертається до суду.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення саме порушеного права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчиняти дії на майбутнє.

Відповідно до положень ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Із зазначеної норми вбачається, що постановлення окремої ухвали є правом суду, яке здійснюється за ініціативою суду у визначених Кодексом адміністративного судочинства України випадках.

Отже, ст.249 КАС України містить диспозитивну норму та закріплює право суду щодо постановлення окремої ухвали, а не обов`язок, а тому може бути ініційована виключно з ініціативи суду.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції мав правові підставі відмовити позивачу у винесенні окремої ухвали про притягнення до відповідальності осіб винних у протиправній бездіяльності, та такій, що порушила громадянські та майнові права позивача в наслідок чого був нанесений значний майновий збиток.

Щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2019р. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України «Про виконавче провадження» (надалі и - Закон № 1404-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи підставою спору в частині позовних вимог про визнання протиправною та такою, що порушила права ОСОБА_1 діяльність (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а саме: не виконання відносно позивача функцій та обов`язку щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії згідно з законом, а саме не перерахування пенсії: з 01.09.2008 р. враховуючи відповідні оклади за посадою у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ № 377 від 28.07.2008 р. та № 814 від 27.11.2013 року; з 01.11.2010 р. враховуючи відповідний показник премія у зв`язку з введенням в дію наказів МОУ № 576 від 05.11.2010 р., № 50 від 28.01.2011 р., № 355 від 25.06.2011 р., № 44 від 27.01.2016 р., - перерахування пенсії з 27 серпня 2014 року по 30 листопада 2015р виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - не виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2015 р. щодо здійснення призначених виплат за період з 27 серпня 2014 року по 9 липня 2015 р. - нарахування пенсії на картковий рахунок з 9 липня 2015 р. по 30 листопада 2015р виходячи з розміру посадового окладу без інших складових виплат пенсійного грошового забезпечення встановлених законодавством; - затримки відповідної за законодавством доплати, як непрацюючому пенсіонеру з 01.01.2015 р. по 31.08. 2015р., слугувало, як вважає позивач, неналежне виконання відповідачем вищевказаного судового рішення, і намагання позивача в такий спосіб примусити Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконати це судове рішення.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів спір в частині вимог, підставою для звернення з якими є рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015р. у справі №521/3148/15-а, а тому провадження в цій частині позовних вимог підлягає закриттю, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового чи немайнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом уточненого позову, зокрема, є визнання збитками доходи, які б позивач міг реально одержати.

Зі змісту вищенаведених положень КАС України, вбачається, що нормами КАС України не передбачено прийняття адміністративним судом рішень про встановлення відповідного права особи чи фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Водночас, статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення певних фактів. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи про визнання за особою певного права та про встановлення фактів, що мають юридичне значення, і розгляд таких справ відбувається в порядку цивільного судочинства, відповідно до ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, які вже вирішенні судовим рішенням, та які не підлягать розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.