Справа № 800/320/17 (9991/34/11)
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2020 року

Київ

справа №800/320/17 (9991/34/11)

адміністративне провадження №П/9901/237/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого (судді-доповідача) Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Калашнікової О. В., Кашпур О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Вищої ради правосуддя (як правонаступника Вищої ради юстиції), третя особа - Шевченківський районний суд м. Києва, про визнання актів незаконними,

встановив:

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради юстиції (правонаступником якої є Вища рада правосуддя; далі - ВРЮ та ВРП відповідно), Верховної Ради України (далі - ВРУ), у якій просив:

визнати незаконними рішення ВРЮ від 6 грудня 2010 року (№1341/0/15-10 та №1342/0/15-10) про внесення подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді (далі також - Рішення);

визнати незаконним подання ВРЮ від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді;

визнати незаконною постанову ВРУ «Про звільнення суддів» від 23 грудня 2010 року №2865-VІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Вищий адміністративний суд України постановою від 6 квітня 2011 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись із рішенням Вищого адміністративного суду України, позивач подав до Європейського суду з прав людини (далі - Суд) заяву проти України, в якій скаржився: за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), - на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду; за статтею 8 Конвенції - на те, що звільнення значним чином вплинуло на його приватне життя.

З огляду на схожість заяви ОСОБА_1 з іншими заявами, поданими до Суду громадянами України, які раніше обіймали посади суддів національних судів, усі ці заяви були об`єднані відповідно до пункту 1 Правила 42 Регламенту Суду.

19 січня 2017 року Суд ухвалив рішення у справі «Куликов та інші проти України», зокрема і за заявою ОСОБА_1 № 68443/11, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя.

Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2011 року з підстави, встановленої пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), у якій просив скасувати зазначену вище постанову Вищого адміністративного суду України та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

За наслідками розгляду справи за заявою ОСОБА_1 Верховний Суд України, з огляду на зазначені вище висновки Суду, 3 липня 2017 року прийняв постанову, якою скасував постанову Вищого адміністративного суду України від 6 квітня 2011 року, а справу передав на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 надійшли до Вищого адміністративного суду України 2 серпня 2017 року.

З початком роботи Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 на підставі підпункту 5 пункту 1 розділу VIII «Перехідні положення» КАС передано до Касаційного адміністративного суду, за ухвалою якого від 15 січня 2018 року розгляд цієї справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження.

За наслідками розгляду цієї справи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв рішення від 2 березня 2018 року, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Вищої ради юстиції від 6 грудня 2010 року № 1341/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги».

Визнав протиправним та скасував рішення Вищої ради юстиції від 6 грудня 2010 року №1342/0/15-10 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва за порушення присяги».

Визнав протиправним та скасував подання Вищої ради юстиції від 16 грудня 2010 року № 89/0/12-10 ВРУ «Про звільнення судді з посади», за яким Вища рада юстиції пропонує Верховній Раді України звільнити ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги.

Визнав протиправною та скасував постанову Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 23 грудня 2010 року № 2865-VІ в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги судді.

Передав на повторний розгляд Вищої ради правосуддя вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції ОСОБА_2 від 13 вересня 2010 року та ОСОБА_3 від 18 вересня 2010 року.

У решті позову - відмовив.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 21 червня 2018 року залишила рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року без змін.

16 грудня 2019 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , у якому він просить:

зобов`язати ВРП надати звіт про виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року в частині, що його стосується;

застосувати до ВРП заходи, визначені частинами другою-сьомою статті 382 КАС, відтак повідомити його (позивача) про результати розгляду цього клопотання.

З посиланням на частину третю статті 1291 Конституції України, частину третю статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також на статтю 382 КАС ОСОБА_1 зазначив, що понад рік і чотири місяці ВРП безпідставно не виконує рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року (стосовно переданого на розгляд ВРП вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності), чим порушує його права та інтереси, тому просить суд застосувати заходи судового контролю, визначених статтею 382 КАС.

Ухвалою від 19 грудня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду призначив клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю до розгляду в порядку письмового провадження. Копії цієї ухвали надіслано заявнику і Вищій раді правосуддя.

Вища рада правосуддя надіслала суду клопотання від 30 січня 2020 року, у якому просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 з посиланням на те, що питання стосовно притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності було включено до порядку денного засідань Вищої ради правосуддя 09, 21 січня 2020 року і заплановано на 4 лютого 2020 року.

При розгляді клопотання колегія суддів виходила з такого.

Відповідно до частини третьої статті 1291 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Рішенням від 2 березня 2018 року (яке набрало законної сили 21 червня 2018 року) Верховний Суд, з-поміж іншого, передав на повторний розгляд ВРП вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на обставини, викладені у пропозиціях членів Вищої ради юстиції ОСОБА_2 від 13 вересня 2010 року та ОСОБА_3 від 18 вересня 2010 року.

З цього приводу в мотивувальній частині вказаного рішення, серед іншого, зазначено, що утворення ВРП і надання їй таких повноважень ([надання офіційної оцінки діям судді при здійсненні правосуддя й відповідно приймати у зв`язку з цим остаточні рішення]) щодо професійних суддів є одним із результатів інституційних змін, впроваджених у процесі судової реформи в Україні. Тому якщо зважити на те, які фактичні обставини слугували підставою для прийняття оскаржених рішень ВРЮ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, у поєднанні з тим, які порушення в процедурі розгляду цього питання у підсумку поставили під сумнів правомірність актів ВРЮ в цілому, іншого способу відновлення порушених прав позивача, правової оцінки його дій як судді при виконанні посадових обов`язків, аніж як повторний розгляд цього питання вже новоутвореним конституційним органом (ВРП), на переконання суду, немає.

Передавши на розгляд ВРП зазначене питання щодо ОСОБА_1 суд таким чином віддав на вирішення компетентного органу питання щодо його подальшої суддівської кар`єри, яка з огляду на ситуацію, в якій позивач опинився у зв`язку зі скасуванням постанови Верховної Ради України від 23 грудня 2010 року № 2865-VІ «Про звільнення суддів» (в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва у зв`язку з порушенням присяги судді), є невизначеною.

На дату розгляду клопотання позивача про встановлення судового контролю інформацією про виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року (в частині, яка стосується Вищої ради правосуддя), як і про стан розгляду цього питання колегія суддів не володіє.

З огляду на наведене правове регулювання у зіставленні з тим, що згідно із судовим рішенням у справі № 800/320/17 (провадження № П/9901/237/18), яке набрало законної сили, ВРП повинна розглянути питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з урахуванням пропозицій членів Вищої ради юстиції ОСОБА_2 від 13 вересня 2010 року та ОСОБА_3 від 18 вересня 2010 року, зважаючи також на мотиви, якими керувався суд, покладаючи на ВРП такий обов`язок (в контексті обставин цієї справи), колегія суддів дійшла висновку, що є підстави задовольнити клопотання ОСОБА_1 щодо зобов`язання ВРП подати звіт про виконання згаданого судового рішення.

Керуючись статтями 248, 294, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року задовольнити.

Зобов`язати Вищу раду правосуддя протягом двох місяців з дати набрання чинності цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 березня 2018 року у справі № 800/320/17 (провадження № П/9901/237/18).

Копію ухвали надіслати заявнику та Вищій раді правосуддя.

Ухвала може бути оскаржена до Великої палати Верховного Суду та набирає законної сили в порядку і строки, визначені статтями 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

О. В. Калашнікова

О. В. Кашпур

Т. Г. Стрелець