Справа № 300/2253/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" лютого 2020 р. справа № 300/2253/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Королевич О.В.,
за участю: представника позивача - Гейтоти В.М., представника відповідача - Байди І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні.
Представник відповідача надав відзив на позов, який надійшов на адресу суду 21.01.2020 (а.с. 51-53), в якому просив позов залишити без задоволення. Зазначив, що вимоги Кодексу законів про працю України не поширюють свою дію на військовослужбовців, оскільки військовослужбовці не перебувають в трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу. Тому є безпідставним застосування статті 117 Кодексу законів про працю України. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 44, 45). Просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечив з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволенні позову відмовити.
Суд, відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 19.10.2017 (а.с. 66). Наказом №34 від 13.02.2019 позивача у зв`язку із звільненням у запас з 13 лютого 2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Цим же наказом визначено серед іншого виплатити позивачу грошову компенсацію за 45 діб невикористаної відпустки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, грошову компенсацію за неотримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні (а.с. 8).
Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Ця норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Нормативно-правовими актами, які визначають порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб які проходять службу за контрактом, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.
Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, зазначено, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Суд зазначає, що відсутність коштів у роботодавця чи ускладнений порядок нарахування та виплати коштів не виключає відповідальності роботодавця.
Оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, відповідач при звільненні повинен був сплатити належну позивачу суму грошового забезпечення на підставі ст. 116 КЗпП України в день звільнення. При цьому, за несвоєчасність розрахунку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.
Згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
При розгляді справи судом встановлено факт порушення порядку розрахунків при звільненні, оскільки належні виплати проведені не у день звільнення. Однак для вірного встановлення дати остаточного розрахунку необхідно встановити чи виплати, на які вказує позивач, належать до виплат, які роботодавець зобов`язаний сплатити у день звільнення.
Суд зазначає, що твердження позивача про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та грошова компенсація за неотримане речове майно входять до складу грошового забезпечення, яке виплачується у день звільнення є помилковим, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 7 розділу 15 встановлено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами. Таким чином виплата такої допомоги можлива і після звільнення військовослужбовця. Оскільки матеріальна допомога встановлена за 2019 рік відповідач зобов`язаний здійснити таку виплату протягом року з врахуванням наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Щодо компенсації за неотримане речове майно, то така виплата носить компенсаційний характер та не включена до складу грошового забезпечення і не є виплатою пов`язаною із оплатою праці.
Верховний Суд у постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 зазначив, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Верховний Суд дійшов висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Однак, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а її виплата здійснюється особі, звільненій з військової служби.
Несвоєчасно виплачена грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, - не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Водночас грошова компенсація за невикористану відпустку, та яка виплачена позивачу 17.07.2019 підлягала виплаті у день виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Таким чином повний розрахунок із позивачем проведено 17.07.2019, тобто в день виплати грошової компенсації за невикористану відпустку.
Оскільки позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини 13.02.2019, а повний розрахунок з позивачем при звільненні проведений лише 17.07.2019, відповідачем допущено протиправну бездіяльність в цій частині, судом встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час такої затримки з 13.02.2019 по 17.07.2019.
Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Середньоденне грошове забезпечення позивача згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи складало 393,12 грн. (а. с. 67). Затримка розрахунку при звільненні на час розгляду даної справи становить 154 календарних дні (період з 13.02.2019 по 17.07.2019).
Також є протиправною відмова Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 13.02.2019 по 17.07.2019.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 13.02.2019 по 17.07.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 24.02.2020.