Справа № 490/4475/19
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2020-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/87/2020 Справа № 490/4475/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.,

при секретарі - Дудник Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 054822 від 15.05.2019 року.

Позивач не погоджується із результатом розгляду адміністративної справи та винесеним рішенням, оскільки під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання постанови відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2019 року біля 19.00 год. він прямував з м. Миколаєва в напрямку м. Одеса на автомобілі ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_1 , його наздогнав автомобіль патрульної поліції та надав сигнал про зупинку. Працівники поліції стали наполягати, що позивач здійснив виїзд на зустрічний бік дороги, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, чим порушив вимоги п. 11.4. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Проте позивач вважає, що оскільки на даній ділянці дороги дорожня розмітка відсутня, на зазначеній ділянці взагалі неможливо візуально визначити кількість смуг для руху в кожному напрямку. Вважає, що його дії неможливо кваліфікувати як порушення вимог п. 11.4 ПДР. Окрім того, зазначає, що відповідач не здійснив дослідження доказів, на яких ґрунтується прийняте ним рішення, належним чином. Також вказує на те, що Постанову про адміністративне правопорушення заповнено неправильно, не у відповідності до норм законодавства, при винесенні постанови не була врахована вина особи, не було враховано дорожніх знаків, а також наявність або відсутність дорожньої розмітки. З таких підстав, вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О. А. від 27.05.2019 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

07 жовтня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Обґрунтовує свою позицію тим, що водій автомобіля ГАЗ 2752 з д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» на 124-му кілометрі, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, Додатку 2 ПДР України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків.

Вважає, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою, в межах своїх повноважень, та рапортом. Зазначає, що під час складання поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення проводився відеозапис на нагрудний відеореєстратор DM-3986, і на відео, яке додане до відзиву, зафіксовано спілкування працівників поліції та позивача, було проведено розгляд справи та зачитано права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також посилається як на специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (винесення постанови) про адміністративне правопорушення. Зазначає, що рапорт поліцейського є письмовим поясненням посадової особи, і його необхідно вважати видом письмового доказу. За такого, інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини при розгляді справи, та виніс постанову відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та позиції сторін, суд доходить висновку про наявність наступних фактичних обставин та відповідних їм правовідносин.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 2801, транспортний засіб марки ГАЗ, модель 2752, реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ТОВ «Нік-Спецсервіс».

Водій, ОСОБА_1 , працює водієм в ТОВ «Нік-Спецсервіс», що підтверджується Довідкою №40 від 21.05.2019 року.

Відповідно до Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №054822 від 15.05.2019 року, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 8.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на водія штраф в розмірі 255 грн.

Згідно з Рапортом ІПП взводу №1 роти №1 батальйону №1 УПП в Миколаївській області, лейтенанту поліції М. М. Суханова від 01.09.2019 року, зазначений транспортний засіб було зупинено за порушення п. 8.4-1 ПДР України, оскільки він перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. Інспектор вказує, що згідно ст. 33 КУпАП ним була всебічно розглянута справа, було враховано характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника.

При дослідженні судом відеозаписів з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, суд встановив, що інспектор при винесенні постанови роз`яснив водію його права, дослідив докази та вислухав позицію водія. На відеозапису видно, як інспектор складає постанову. Проте, сам факт вчинення правопорушення на відео не зафіксований.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено - Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 8.5 ПДР України дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Суду не зрозуміло, чому позивач у позові зазначає, що постанову складено за порушення п. 11.4 ПДР України - На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги. Оскільки в Постанові зазначається порушення п. 8.5 ПДР України і ч. 1 ст. 122 КУпАП, а не частина 2, як вказує позивач.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючої в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача було надано суду диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, проте з самого відео достеменно неможливо встановити факт правопорушення позивача, оскільки на відео не зафіксовано факт порушення пункту 8.5 ПДР України, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.Окрім того, на зазначений відеозапис не можна посилатися як на доказ, оскільки постанова не містить назви приладу, яким було би зафіксоване правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17) в постанові від 18.07.2019 року зазначає, що відеозапис не може бути прийнятий до уваги, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Окрім того, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016) суд зазначає, що в постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення та не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача на підтримання своєї позиції як доказ надано рапорт, в якомуописано події, що стали приводом для винесення постанови, яка оскаржується, а також вказано на такий доказ, як візуальне спостереження, та на саму постанову як на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Проте, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав на те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Окрім того, колегія суддів вважає помилковими посилання суду апеляційної інстанції на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Рапорт, наданий відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки його існування безпосередньо залежить від волевиявлення однієї із сторін (відповідача).

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Враховуючи те, що відповідачем, на якого нормами КАС України покладено тягар доведення законності прийнятого рішення, не надано належних та допустимих доказів скоєння правопорушення позивачем, які б беззаперечно та поза розумним сумнівом доводили винуватість позивача, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України, до повноважень суду при вирішенні справи належить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу; змінити захід стягнення.

Керуючись ст.ст. 134,139 241-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №054822 від 15.05.2019 року - скасувати.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня складання повного тексту сторонами у разі, якщо воно не буде оскаржене. Якщо рішення буде оскаржено, то воно набирає законної сили після перегляду справи судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 31.01.2020 року.

Суддя Гуденко О. А.