Справа № 500/4617/19
Суддя: Манжос Н. В.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/4617/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Манжос Н. В.,

за участю секретаря судового засідання Вижинської А. О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача лейтенанта поліції роти № 6 батальйону № 3 Відділу організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Ругаленко Антона Ігоровича, треті особи Відділ з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2019 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний позов, який від імені позивача ОСОБА_1, підписаний його представником Щербаковим Станіславом Юрійовичем до відповідача лейтенанта поліції роти № 6 батальйону № 3 Відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області, треті особи Відділ організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно розпорядження виконуючого обов`язки голови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області № 19 від 12.07.2019 року справу № 500/4617/19 передано до Кілійського районного суду Одеської області для розгляду.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 21.08.2019 року прийнято адміністративний позов ОСОБА_1 до свого провадження та відкрито провадження по справі.

В обґрунтування первісної позовної заяви та уточненої позовної заяви від 04.07.2019 року позивач вказує, що 12 червня 2019 року лейтенантом поліції роти № 6 батальйону № 3 Відділу організації несення службив м. Ізмаїл УПП в Одеській області - Ругаленко Антоном Ігоровичем було винесено постанову серії ЕАВ № 1223720 про накладення, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень.

Зазначену постанову було отримано позивачем 12 червня 2019 року.

Із зазначеною постановою Позивач не згоден, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Так, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Як вбачається із постанови ОСОБА_1 , 12 червня 2019 року о 10годині 39 хвилин. керуючи транспортним засобом «MERCEDES-BENZ E220», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Пушкіна, 48 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 (В), чим порушив п.8.4 (б) ПДР - порушення вимог заборонних знаків, тим самим скоїв правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вказана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки постановане містить інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки в даному випадку обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Окрім того, як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП єдиним доказом є лише постанова без надання та зазначення належного відеозапису, на якому було б відображено момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, чи будь-яких інших доказів передбачених ст.251 КУпАП.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає.

Більш того, як зазначає позивач, він взагалі не керував вказаним транспортним засобом. Прибувши за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Пушкіна,48 приблизно о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , полишив автомобіль та пішов у справах повернувшись на місце стоянки автомобіля приблизно о 10:00 годині, сів у автомобіль та почав очікувати на свою дружину, яка повинна була невдовзі прийти. В цей час до ОСОБА_1 , підійшли співробітники поліції, які повідомили, що він рухався в забороненому напрямку та порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 (В).

Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли автомобіль почав рухатись.

Тобто обов`язковою умовою для наявності складу адміністративного правопорушення за зазначеною статтею є факт керування особою транспортним засобом та руху автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення жодного доказу який би підтверджував виконання ОСОБА_1 , функцій водія не надано.

При цьому співробітниками патрульної поліції не було взято до уваги той факт, що дія заборонного знаку 3.21 «В`їзд заборонено», який встановлено на перехресті вулиці Пушкіна та вулиці Чкалова в м. Ізмаїл Одеської області регламентовано табличкою 7.4.4 «Час доби, протягом якого діє знак» та відповідно до якої час доби, протягом якого діє знак визначено з 7:00 години - 20:00 години.

Тобто фактично, позивачем вимогу вказаного знаку порушено не було, оскільки до вищевказаної адреси він прибув до 07:00 годині.

Окрім того, на вимогу ОСОБА_1 , надати докази керуванням та вчинення саме ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, працівники патрульної поліції які оформлювали постанову про адміністративне правопорушення, вказали, що докази будуть надані в суді.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340.

Більш того, в Правилах дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, взагалі відсутній пункт «3.21 В», як зазначено в оскаржуваній постанові.

Також відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі автоматичну фото- і відеотехніку, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.

Відповідно п. 1.3. «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них`затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, використання нагрудних відеокамер (відоереєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції.

Відповідно до вимог п. 3.3 розділу ІІІ зазначеної Інструкції, нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

П. 3.5. Розділу ІІІ Інструкції визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Однак, як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАВ № 1223720, до постанови жодного відеозапису долучено не було.

Таким чином, як вбачається із матеріалів адміністративної справи, відеофіксація подій, які відбувались 12 червня 2019 року під час складання постанови відносно ОСОБА_1 , - відсутня, що піддає сумнівам дотримання процедури інспектором патрульної поліції та зазначеним в постанові про адміністративне правопорушення обставинам.

Окрім того, в даному випадку для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, інспектором поліції не в повному обсязі досліджено всі обставини справи та докази, у зв`язку із чим постанову не можна вважати законною.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що були грубо порушені норми КУпАП та його права, у зв`язку із чим постанову не можна вважати законною.

На підставі вищезазначеного позивач просив суд скасувати постанову серії ЕАВ № 1223720 від 12 червня 2019 рокупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 , в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

29.10.2019 року від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшло пояснення, в якому зазначено, що 12.06.2019 року в ході виконання службових обов`язків поліцейським 6 роти 3 батальйону відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл Одеської області Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Ругаленко Антоном Ігоровичем, було виявлено порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) водієм автомобіля «MERCEDES-BENZ E220», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який 12.06.2019 року приблизно о 10 годині 39 хвилин в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Пушкіна, 48, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 (в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Розділом 8 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Так, відповідно до п. п. 8.4 ПДР України Дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки; знаки пріоритету; заборонні знаки; наказові знаки; інформаційно-вказівні знаки; знаки сервісу; таблички до дорожніх знаків.

Пунктом 8.4 (в) Заборонені знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон.

Підійшовши до позивача, поліцейські патрульної поліції згідно ч. 3 ст. 18 Закону

України «Про Національну поліцію» представились та роз`яснили позивачу суть правопорушення. Під час спілкування з поліцейськими, позивач не заперечує своєї вини та погоджується з даним правопорушенням, чим підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Під час розгляду справи, позивача було ознайомлено з його правами згідно ст. 268

КУпАП, чим підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Треба врахувати, що позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав поліцейським письмового пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Негайно, після закінчення розгляду справи інспектор відповідно до ст. 285 КУпАП оголосив винесену постанову та надав її копію позивачу, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

За дане правопорушення відповідачем відносно позивача, було винесено постанову серії ЕАВ № 1223720 від 12.06.2019 року про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень, за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги.

Передбачено, що суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав позивача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 4, 5 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Статтею 52 Закону України «Про дорожній рух», «контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль)».

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 2.3.(6) Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Кодексом України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 p. № 8073-Х (КУпАП), а саме ч. 1 ст. 222 встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Позивач посилається на те, що відповідач не зазначив у постанові серія ДП18 № 1223720 від 12.06.2019 року відомості про технічні засоби, якими було здійснено фото або відеозапис. Більше того, хотіли б наголосити на відсутності обов`язку у поліцейських (як обов`язкової умови) вносити до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відомостей про технічний засіб, яким велась відеозйомка.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 14.02.18 по справі №

536/583/17. висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XIV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У зв`язку з вищезазначеним, колегією суддів касаційного суду у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 536/583/17 зроблено висновок, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Враховуючи вищевикладене пояснення позивача, щодо невідповідності форми та змісту постанови вимогам законодавства також є хибними та суперечать вимогам законодавства.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене в діях Позивача є склад адміністративного правопорушення. Поліцейський мав всі законні підстави для складання адміністративних матеріалів по справі, ним дотримані процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні, необґрунтовані.

На підставі вищезазначеного, представник третьої особи просив залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позову заяву без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивача Щербаков Станіслав Юрійович в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач лейтенант поліції роти № 6 батальйону № 3 Відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Ругаленко Антон Ігорович в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав.

Представник третьої особи Відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1223720 від 12.06.2019 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП складена відповідно до вимог закону.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних даних та доказів у відповідності до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1223720 від 12.06.2019 року встановлено, що 12.06.2019 року о 10 годині 32 хвилини в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Пушкіна, 48, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ E220», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 В, чим порушив п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255, 00 гривень.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до роз`яснення наданого Конституційним Судом України в рішенні № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року по справі № 1-11/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, у вказаному рішенні Конституційний Суд України наголошує на існуванні скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення (за окремими адміністративними правопорушеннями, чітко визначеними КУпАП), відповідно до якого фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника здійснюється безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Згідно з п. 8.4 в) ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено» поширює свою дію на всі транспортні засоби (крім транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами) і застосовується у випадках коли необхідно виключити в`їзд транспортних засобів на смугу з одностороннім рухом; виключити в`їзд транспортних засобів на смугу для руху маршрутних транспортних засобів; виключити в`їзд на окрему смугу руху; організувати окремий в`їзд та виїзд на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках для відпочинку, заправних станціях, станціях технічного обслуговування та ін.

В адміністративному праві діє принцип презумпції невинуватості, тобто всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тому суд вважає, що відповідач не виконав вимоги ст. 280 КУпАП, згідно якої посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а також не виконав вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

При цьому, відповідачем на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови суду не було надано жодних доказів на підтвердження власної позиції. В тому числі, суд оглянувши наданий відеозапис з нагрудних бодікамер поліцейського, на яких міг би бути відображений факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог вказаного у постанові дорожнього знаку, однак не встановлено фіксування зазначеного в оскаржуваній постанові порушення ПДР. На наданому суду відеозаписі з нагрудних бодікамер зафіксовано лише обставини розгляду та оформлення постанови про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідачем, як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, до суду не було надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, що є підставою для її скасування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно приписів ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, суд вважає, що згідно приписів вищенаведеної норми, виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом відповідній порядок Кабінетом Міністрів України на сьогоднішній день не прийнятий, а тому судові витрати за розгляд справи, враховуючи компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 20, 46, 241, 243, 245, 250, 268, 288, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача лейтенанта поліції роти № 6 батальйону № 3 Відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Ругаленко Антона Ігоровича, треті особи Відділ з організації несення служби в м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 1223720 від 12 червня 2019 рокупро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 в розмірі 255 гривень за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Компенсувати суму неоплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду Н. В. Манжос