Справа № 813/1432/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2020 року

м. Київ

справа №813/1432/16

адміністративне провадження №К/9901/4731/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі №813/1432/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про анулювання єдиного податку, акта перевірки,

в с т а н о в и в:

17.10.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00грн.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за його позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про анулювання єдиного податку, акта перевірки - задоволено. Вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Львівській області 17.02.2020 звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі №813/1432/16, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви позивача.

Вимоги своєї касаційної скарги Головне управління ДПС у Львівській області мотивує тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний адміністративний суд, при постановленні судових рішень допустили порушення норм матеріального та процесуального права і, як наслідок, дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, доводи касаційної скарги зводяться до передчасності рішення судів попередніх інстанцій з огляду на відсутність належного документального підтвердження вартості наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги, а саме в порушення вимог частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не підтверджено належними документами обґрунтування вартості послуг надання йому професійної правничої допомоги у розглядуваній справі за його позовом, а також не доведено, що ці витрати були понесені позивачем за надання такої правничої допомоги саме по справі №813/1432/16; в договорі про надання правової допомоги від 19.04.2016 зазначена лише фіксована сума гонорару 3000,00грн, не надано будь-яких документів, які підтверджують відображення доходів та витрат від цієї операції по договору.

Також, як вбачається зі змісту касаційної скарги, відповідач, як на підставу для відкриття касаційного провадження у даній справі, посилається на пункт 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме вказує, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у даній справі з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Правова позиція з питань, що стосуються розподілу судових витрат, зокрема, судових витрати на професійну правничу допомогу, документального підтвердження їх вартості, вже висловлювалася Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.

У зазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що у підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Зважаючи на наведене суди першої та апеляційної інстанції під час вирішення питання, що стосується стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовано взяли до уваги наведену вище позицію Верховного Суду. Зокрема, суди умотивовано зазначили, що оскільки понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи у розмірі 3000,00грн підтверджено належними та допустимими доказами такими як: договором про надання правової допомоги від 19.04.2016 за №19/4, квитанцією від 16.10.2019 за №16/10 на суму 3000,00грн, актом приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16.10.2019 №1, підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за його позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про анулювання єдиного податку, акта перевірки - відсутні.

Також, Суд звертає увагу, що посилання Головного управління ДПС у Львівській області на неправильну оцінку судами попередніх інстанцій доказів не може вважатись питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також свідчити про винятковість даної справи.

Аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

З урахуванням того, що Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.01.2020 переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до правового висновку Верховного Суду, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження у даній справі.

Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 у справі №813/1432/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про анулювання єдиного податку, акта перевірки.

Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду