Справа № 219/408/20
Суддя: Погрібна Н. М.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/408/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Погрібної Н.М.

за участю секретаря судового засідання Захарчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусова Ігоря Інсафовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусова Ігоря Інсафовича, в якому просить: скасувати постанову серії ЕАК № 1944246 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 06.01.2020 року постановою інспектором 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусовим Ігорем Інсафовичем його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 гривень за те, що він цього дня о 11 годині 00 хвилин на автомобілі марки RENAULT SCENIC державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його сину на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , рухався в м. Краматорськ Донецької області по вул. О. Тихого, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. п. 9.2.б. ПДР України, та після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. п. 9.9.б. ПДР України, та положення ч. 2 ст. 122 КУпАП. На його клопотання надати йому можливість викликати адвоката на місце зупинки та розгляду адміністративної справи, співробітник поліції відповів категоричною відмовою, пояснивши, що на дорозі таке право не може бути мною реалізовано і така допомога може йому бути надана тільки в суді. Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцем скоєння адміністративного правопорушення є вул. О. Тихого в м. Краматорську Донецької області, в той же час місцем розгляду справи зазначено вул. Танкістів, 26 в м. Краматорську Донецької області. Незаконно розглянувши справу не на місці знаходження транспортного засобу, поліцейський не надав жодної можливості скористатися правами передбаченими ст.268 КУпАП. Що призвело до унеможливлення виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, поліцейський порушив вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП. Відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, а отже порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст.278, 279 КУпАП. Відповідно до п.п. 9.2.б ПДР України Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Положенням частини 2 статті 122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення. Він пояснював співробітникам поліції, що рухався в своїй смузі не змінюючи напрямку руху по головній дорозі, яка позначена відповідним дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога». Диспозиція частини 2 статті 122 КУпАП визначає обов`язок водія використовувати попереджувальні сигнали лише при початку руху або при зміні напрямку руху. На його зауваження, стосовно цього співробітники поліції не реагували. Стосовно вимог поліцейського увімкнути аварійну сигналізацію то відповідно до п.п. 9.9.б ПДД України: аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі; б) у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Враховуючи викладене, вважає, що інспектором винесено незаконну постанову, а факти, викладені у ній, не відповідають дійсності, не підтверджені жодними допустимими доказами, які б підтверджували вину позивача у скоєнні правопорушення, а тому її слід скасувати, закривши провадження у справі.

Представник позивача Козлова О.М.- адвокат Басан Ю.П., який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до судового засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач - інспектор 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусова І.І. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Крім того, 04.02.2020року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та провести розгляд справи без участі відповідача.

В обґрунтування відзиву, відповідач зазначив, що під час патрулювання 06.01.2020 року інспектором 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусовим Ігорем Інсафовичем було виявлено порушення правил до а саме, водій автомобіля RENAULT SCENIC державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Краматорську вул. О. Тихого, біля б.73, керуючи транспортним засобом не подав сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, а також при зупинці на вимогу поліцейського не увімкнув світлову сигналізацію, чим порушив п. 9.2б, 9.9.б) ПДР України. Відеозапис правопорушення додається. Позивач не оспорює факт того, що він не вмикав світловий покажчик повороту. Відповідно до п. 9.2. ПДР України, водій повинен подавати сигнали світло покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Отже, наведений пункт ПДР України зобов`язує водіїв подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Тобто, для забезпечення безпеки дорожнього руху ПДР передбачена вимога, яка зобов`язує водіїв проінформувати інших учасників дорожнього руху про початок виконання будь-якого маневру, незалежно від місця виконання маневру, плавності виконання маневру і віддаленості інших учасників дорожнього руху, а також від того, по який дорозі рухається транспортний засіб (по головній чи по другорядній). Отже, сигнал світловим покажчиком повороту обов`язково повинен подаватися своєчасно та незалежно від наявності інших учасників дорожнього руху. Сигнал лівого повороту подається також перед перестроюванням на ліву полосу, поворотом ліворуч, розворотом, початком обгону, а також перед зупинкою біля лівого краю проїзної частини. За розділом 36 ПДР України, знак 2.3 "Головна дорога. Надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть. Відповідно п. п. 10.4.4 ДСТУ, знак 2.3 «Головна дорога» повинен застосовуватись для позначення ділянки дороги, під час руху якою транспортні засоби мають переважне право проїзду перехрестя, і установлюється на початку такої ділянки дороги. У населених пунктах знак 2.3 повинен повторюватись перед кожним перехрестям, де надано переважне право проїзду перехрестя. Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перед перехрестями із складним плануванням знак 2.3 повинен встановлюватись з табличкою 7.8 на відстані 150-300 м від перехрестя поза населеними пунктами, 50-100 м від перехрестя - у населених пунктах. Перед перехрестями, на яких головна дорога змінює напрямок, а також перехрестями зі складним плануванням, на головній дорозі повинен встановлюватись знак 2.3 з табличкою 7.8, а на другорядній - знак 2.1 з табличкою 7.8. За розділом 36 ПДР України, знак 7.8 "Напрямок головної дороги". Напрямок головної дороги на перехресті. Застосовується із знаками 2.1 - 2.3. Відповідно п. п. 10.9.12 ДСТУ, табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» повинна застосовуватись із знаками 2.1-2.3, щоб зазначити напрямок головної дороги на перехресті, де вона змінює свій напрямок. Зазначені положення свідчать, що головна дорога по якій рухався позивач, відповідно до дорожніх знаків, змінювала напрямок на перехресті. Позивачем не здійснювався проїзд по прямій лінії. Тобто, продовжуючи рух по вказаній дорозі позивач фактично виїхав на перехрестя де здійснив поворот ліворуч, його маневр передбачав здійснення напрямку руху, про який згідно з Правилами дорожнього pуху необхідно попереджати світловими покажчиками відповідного напрямку. Позивач, проїжджаючи дане перехрестя мав декілька варіантів для подальшого руху, тому здійснюючи маневри та повертаючи в потрібну сторону, позивач зобов`язаний показати свій напрям іншим учасникам дорожнього руху світловим повороту відповідного напрямку. З наданого до суду відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя із другорядною дорогою без подачі сигналу лівого повороту світловим покажчиком. Зазначене місце скоєння адміністративного право є повноцінним перехрестям, і у жодному разі не є головною дорогою, яка має кривизну. Зміна напрямку руху головної дороги не позбавляє учасників дорожнього руху виконувати вимоги п. 9.2 «б» ПДР України на перехрестях. Згідно з п.п. 9.9.6) ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліпленню водія світлом фар. Вказує, що водія було ознайомлено з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно ст. 268 КУпАП. Таким чином, відповідач вважає, що інспектором в повній мірі було дотримано порядок розгляду справи, передбачений ст. 279, 280 КУпАП, було з`ясовано чи вчинено правопорушення, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано. Отже, відповідач вважає, що при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення дотримані всі вимоги чинного законодавства України, вважав що врахував всі обставини, необхідні для розгляду справи, та абсолютно правомірно виніс постанову, а тому просив постанову ЕАК № 1944246 від 06.01.2020 року залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1944246, складеної 06.01.2020 року інспектором 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержантом поліції Юнусовим І.І., вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом RENAULT SCENIC державний номерний знак НОМЕР_1 , 06.01.2020року о 11 годині 00 хвилин, як зазначено в постанові: «м. Краматорськ вул. О.Тихого,73 водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороту та після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п. п. 9.2 б, 9.9 б ПДР України». Згідно зазначеної постанови, ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Прийнято по справі рішення: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Згідно частин 1, 3 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1944246 від 06.01.2020, складеної відповідачем - інспектором 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержантом поліції Юнусовим І.І. зазначено, що позивач своїми діями, які виразились в порушенні вимог п.п.9.2.Б, 9.9 Б Правил дорожнього руху України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Так, частиною другою статті 122 КупАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідачем разом з відзивом надано відеозапис, який не містить фіксації правопорушення позивачем, а містить лише фіксацію розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Крім того, статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Окрім того, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак, не зважаючи на те, що згідно вищевказаних норм Закону, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові, прийнятій інспектором 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержантом поліції Юнусовим І.І., не надано будь-якої оцінки поясненням позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно зі ст.ст.245,252,280,283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вина позивача в скоєнні правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП не доведена, а тому, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 19, 20,77, 90, 229, 242, 246, 250, 286КАС України суд,-

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусова Ігоря Інсафовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Постанову інспектора 1 батальйону 2 роти БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області сержанта поліції Юнусова І.І. серії ЕАК № 194426 від 06.01.2020 року про накладення на ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ), адміністративного стягнення в сумі 425,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Погрібна