Справа № П/320/140/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2020 року № П/320/140/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 18 грудня 2019 року у виконавчому провадженні №60080885 у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю постанови відповідача, якою на позивача накладено штраф за невиконання рішення суду, адже таке невиконання спричинене поважними підставами. Пояснено, що пенсійний орган не може виконати вимоги рішення Київського окружного адміністративного суду, яким зобов`язано нарахувати та виплатити пенсію гр. ОСОБА_1 , оскільки він виїхав на постійне місце проживання за кордон, та відповідно був знятий з обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.

Відповідач, своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, не скористався, заяви по суті справи до суду не надав.

Ухвалою суду від 11.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 18.02.2020, сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились, із заява та/або клопотаннями не звертались.

Беручи до уваги наведене та керуючись приписами статті 205 КАС України, суд протокольною ухвалою від 18.02.2020 перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року по справі № 320/439/19 (що набрало законної сили 05 липня 2019 року), зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму не отриманої пенсії за вислугу років за період з 01.06.2018 по 30.11.2018.

18 вересня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №60080885) з виконання виконавчого листа №320/439/19, виданого Київським окружним адміністративним судом (а.с. 9-10).

Надалі, листом від 03.10.2019 №3814/108-02, позивач звернувся до відповідача та зазначив, що вважає за неможливе виконати рішення суду по справі № 320/439/19, оскільки стягувач - ОСОБА_1 03.07.2019 був знятий з обліку у пенсійному органі у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон.

Вказана обставина підтверджується атестатом про зняття з обліку у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання за кордон №739 (а.с.13).

20 грудня 2019 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшла постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 18.12.2019 у ВП № 60080885 за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду по справі № 320/439/19 у розмірі 5100,00 грн (а.с. 15-16).

Позивач, вважаючи, що постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (надалі за текстом також - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту першого частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до частини шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до пункту першого статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, складає сукупність дій, спрямованих на виконання рішень судів у строки, визначені Законом. При цьому, у разі невиконання боржником без поважних причин рішення суду, державним виконавцем приймається постанова про накладення штрафу.

Суд зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року по справі №320/439/19 набуло законної сили 05.07.2019, та на його виконання 08.08.2019 судом видано виконавчий лист.

Суд звертає увагу, що сторонами не заперечується, що рішення суду, стосовно якого розпочато виконавче провадження №60080885, не було виконане боржником. У той же час, позивач (боржник) зазначає, що ним не було виконано рішення суду з поважних причин, оскільки стягувач - ОСОБА_1 , станом на дату набрання рішенням законної сили знятий з обліку позивача у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до іншої країни.

Поважними у розумінні норм Закону можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його власного волевиявлення.

Проте, дослідивши матеріали справи та її обставини, суд не знайшов підстав вважати, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року по справі №320/439/19 є невиконаним з поважних причин.

Першочергово, суд наголошує на тій обставині, що з метою примусового виконання зазначеного рішення, представником стягувача було пред`явлено виконавчий лист №320/439/19 до виконання, що вказує на волевиявлення та бажання ОСОБА_1 реалізувати приписи рішення суду.

Суд критично сприймає посилання боржника на обставину виїзду стягувача до іншої країни та зняття з пенсійного обліку 03.07.2019, адже пред`явлення виконавчого документа відбулось після зазначеної події. Водночас, чинне законодавство України, у тому числі Закон України "Про виконавче провадження", не містять положень щодо позбавлення боржника обов`язку з виконання своїх зобов`язань перед стягувачем, у випадку зміни останнім місця проживання та/або обліку в органі державної влади. Змінним у такому разі може бути лише процедура та спосіб вчинення дій боржником.

Позаяк, Пенсійний орган не надав суду доказів вчинення будь-яких дій, які б сприяли виконанню рішення суду, натомість, як встановлено судом у ході розгляду даної справи, позивач не тільки ухиляється від виконання вищевказаного рішення, а і не вживає жодних заходів задля його виконання.

За таких обставин, державним виконавцем не було порушено процедуру вчинення виконавчих дій та прийняття рішень, оскільки ним прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено та вручено боржнику, запропоновано добровільно виконати рішення суду протягом 10 днів, та попереджено про відповідальність за невиконання, а встановивши факт невиконання рішення, прийнято постанову про накладення штрафу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України», право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів виконання рішення суду та вимог виконавця, суд доходить до висновку про те, що винесення державним виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду є правомірною та такою, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про законність дій відповідача, а відтак, позовні вимоги суд визнає такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.