Справа № 500/1965/19
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1965/19

20 лютого 2020 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Куриляк М.Г.

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка П.А.

представника відповідача Головного управління ДФС у Тернопільській області Рацина Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області, яка виразилась у відмові зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999 та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсій у календарному обчисленні стаж роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДФС у Тернопільській області про надання інформації про те, чи зараховано йому до вислуги років період роботи з 10.11.1998 по 22.11.1999 в органах державної податкової служби, обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій, як особі, на яку поширюється дія Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а якщо вказаний період не зараховано, то просив зарахувати до вислуги років час роботи з 10.11.1998 по 22.11.1999 в податкових органах.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, листом №669/6/19-00-04- 02-19/15318 від 19.06.2019 позивачу відмовлено у зарахуванні стажу роботи на посадах державного службовця у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної фіскальної служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Позивач вважає дії Головного управління ДФС у Тернопільській області протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено що для осіб начальницького складу податкової міліції гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження переліку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.10.2019 визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання на 01.11.2019.

03.10.2019 від Головного управління ДФС у Тернопільській області через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву.

01.11.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 02.12.2019.

02.12.2019 судове засідання в даній адміністративній справі не проводилось, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.12.2019 в адміністративній справі №500/1965/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії призначено судове засідання на 13.01.2020.

13.01.2020 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду розгляд справи відкладено на 30.01.2020.

Позивачем 30.01.2020 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області, яка виразилась у відмові зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років обчисленому в порядку передбаченому для призначення пенсій, у календарному обчисленні, стаж роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999.

- зобов`язати Головне управління ДФС у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років обчисленому в порядку передбаченому для призначення пенсій, у календарному обчисленні, стаж роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999.

В судовому засіданні 30.01.2020 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання продовжено процесуальні строки, розгляд справи відкладено до 20.02.2020.

В судовому засіданні 20.02.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , працює в органах державної влади з 10.11.1998, зокрема:

- з 10.11.1998 по 04.03.1999 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкової міліції ДПІ у Борщівському районі МГВПМ ДПІ Чортківського району УПМ ДПА в Тернопільській області;

- з 04.03.1999 по 22.11.1999 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкової міліції Бучацької МРДПІ ГВ ПМ ДПІ в Чортківському районі УПМ ДПА в Тернопільській області;

- 22.11.1999 року звільнений з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкової міліції Бучацької МРДПІ ГВ ПМ ДПІ в Чортківському районі УПМ ДПА в Тернопільській області, за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України.

- 22.11.1999 прийнятий на службу в органи податкової міліції, на посаду оперуповноваженого відділу оперативного забезпечення примусового стягнення заборгованості до бюджету головного відділу податкової міліції ДПІ м. Тернополя і по теперішній час працює в органах податкової міліції.

05.06.2019 ОСОБА_1 подав до Головного управління ДФС у Тернопільській області звернення про надання інформації, чи зараховано йому до вислуги років період роботи з 10.11.1998 по 22.11.1999 в органах державної податкової служби, обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій, як особі на яку поширюється дія Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а якщо вказаний період не зараховано, то просив зарахувати до вислуги років час роботи з 10.11.1998 по 22.11.1999 в податкових органах, що сумарно становить 1 рік 00 місяців 12 днів.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області, листом №669/6/19-00-04- 02-19/15318 від 19.06.2019 відмовлено позивачу у зарахуванні стажу роботи на посадах державного службовця у зв`язку з тим, що на даний час центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, не затверджений перелік посад в органах державної фіскальної служби України, період роботи на яких може бути зарахований до календарної вислуги років.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У відповідності до частини другої статті 2 Закону України "Про державну службу", посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з положеннями абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (діяла до набрання чинності Законом №889-УІІІ), до стажу державної служби зараховується роботи (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань Держзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекцїї, її територіальних органів.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби України, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 04.12.1990 №509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі по тексту - Закон №509-ХІІ).

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону №509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частина п`ята, шоста статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону №509-ХІІ також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5,12 Закону України №3723-ХІІ "Про державну службу" щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики не встановлений чіткий перелік посад офіцерського складу податкової міліції, призначення на які є підставою для зарахування військовослужбовцям до вислуги років для призначення пенсії, часу роботи в державних органах, у разі переходу на службу в податкову міліцію.

Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено для осіб начальницького складу податкової міліції гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії.

Так, згідно частини другої статті 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р до категорії посад державних службовців були включені посади працівників ДПА, які не мають спеціальних звань.

Відповідно до пункту "и" частини першої статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1999 №2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Згідно абзацу 12 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу або службу в органи Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, що затверджуються відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Міністерством юстиції, Міністерством фінансів, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони;

Судом встановлено, що відповідач не заперечує, що час роботи позивача на займаних посадах відноситься до часу роботи в державних органах. Проте свою відмову Головне управління ДФС у Тернопільській області мотивує тим, що перелік посад, у разі переходу на які до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, не затверджений центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання державної фінансової політики. У зв`язку з цим, відсутні підстави для зарахування позивачу періоду роботи на посадах старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу податкової міліції ДПІ Борщівського району МГВПМ ДПІ Чортківського району УПМ ДПА в Тернопільській області в період з 10.11.1998 по 04.03.1999 та старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкової міліції Бучацької МР ДПІ ГВ ПМ ДПІ в Чортківському районі УТІМ ДПА в Тернопільській області в період з 04.03.1999 по 22.11.1999 до календарної вислуги.

Крім того, суд зазначає, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського Суду у справі №41/74 Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van v. Hone Offise) згідно з якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності, тобто на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що принцип правової визначеності вимагає якості й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, не виконано та не доведено правомірність та законність його дій при відмові у зарахуванні позивачу ОСОБА_1 до вислуги років обчисленому в порядку передбаченому для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років обчисленому в порядку передбаченому для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років обчисленому в порядку передбаченому для призначення пенсій у календарному обчисленні стаж роботи в органах державної податкової служби з 10.11.1998 по 22.11.1999.

Реквізити учасників справи:

позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

відповідач Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.