Справа № 200/1021/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 р. Справа№200/1021/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплат щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплат щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю. Просила визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за період з лютого 2017 року по листопад 2018 року включно; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області призначити та виплатити щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за період з лютого 2017 року по листопад 2018 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з грудня 2017 року має право на оформлення та отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійно стороннього догляду, на догляд за нею. Особою, яка потребує постійного стороннього догляду є син позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який є інвалідом ІІ групи. При першому зверненні до управління соціального захисту населення по Лівобережному району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо оформлення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям їй ніхто з працівників ні разу не повідомив про те, що вона має право на оформлення та отримання щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. Отже, позивач вважає, що відповідачем порушені її права.

28 січня 2020 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

12 лютого 2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що протягом спірного періоду позивач жодного разу не надала до уповноваженого управління соціального захисту населення інформації щодо її сумісного проживання з особою яка потребує догляду, а як визначено чинними нормативно правовими актами, які регулюють спірні відносини щодо призначення допомоги на догляд, саме в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги зазначається інформація про склад сім`ї заявника, який претендує на призначення допомоги на догляд (п. 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 (зі змінами). Крім того, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 за спірний період жодного разу не надавала (не повідомляла про наявність) висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Відповідачем також зазначено, що твердження позивача щодо порушення її законних прав про не надання відповідної консультації не знаходять доказів, оскілки всі консультації з питань призначення відповідних соціальних допомог, компенсацій, пільг та субсидії надаються спеціалістами уповноваженого управління з питань соціального захисту населення виходячи з конкретних обставин сім`ї на момент звернення. Тобто отримання всебічної інформації від громадян щодо ситуації, яка склалась у родині на момент звернення надаються відповідні роз`яснення. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Сторонами не були надані клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам (згідно виписки з акту огляду МСЕК від 03.05.2017 року серія АВ № 0707800 ОСОБА_1 первинно встановлено 2 групу інвалідності з 07.04.2017 року) з травня 2017 року, що не заперечується сторонами.

Відповідач, - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень КАС України.

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 вперше звернулась до територіального відділу по роботі з громадянами Лівобережного району департаменту з питання призначення допомоги на догляд з відповідним пакетом документів, зокрема з заявою встановленого зразка, декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги та висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І та ІІ групи внаслідок психічного розладу від 20.12.2018 року № 99/2165 (висновок дійсний до 20.06.2019 року).

Рішенням від 28.01.2019 року було призначено та сплачено з 01.12.2018 року по 28.02.2019 року (згідно довідки з акту огляду МСЕК від 21.02.2018 року серія АВ 0879374 ОСОБА_2 встановлено інвалідність на строк до 01.03.2019 року) та відповідно рішенням від 02.04.2019 року подовжено (після продовження групи інвалідності ОСОБА_2 ) по 31.05.2019 року.

В подальшому допомога на догляд була призначена на звернення від 01.06.2019 року (висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 21.05.2019 року № 39/494, висновок дійсний до 21.11.2019 року) з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року.

На звернення позивача від 06.12.2019 року (висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 21.11.2019 року № 91/1170, висновок дійсний до 21.05.2020 року) допомога на догляд була призначена з 01.12.2019 року по 29.02.2020 року (згідно виписки з акту огляду МСЕК від 12.02.2019 року серія 12 ААБ № 063019 ОСОБА_2 встановлено інвалідність на строк до 01.03.2020 року).

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач у справі орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов`язок призначення і виплати державної допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею та який є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов`язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина - визначаються виключно законами України.

Законом України «Про психіатричну допомогу» визначені правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлені обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентовані права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Згідно ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує:

- належне фінансове забезпечення надання психіатричної допомоги населенню, затвердження та виконання державних цільових програм у цій сфері;

- безоплатне надання медичної допомоги особам, які страждають на психічні розлади, у державних та комунальних закладах охорони здоров`я та безоплатне або на пільгових умовах забезпечення їх лікарськими засобами і виробами медичного призначення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за нею. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім`ї та середньомісячним сукупним доходом сім`ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць;

- надання у державних та комунальних закладах з надання психіатричної допомоги безоплатної діагностичної, консультативної, лікувальної, реабілітаційної допомоги в амбулаторних і стаціонарних умовах;

- здійснення всіх видів експертизи психічного стану особи;

- захист прав, свобод і законних інтересів осіб, які страждають на психічні розлади;

- вирішення в установленому законом порядку питань опіки та піклування щодо осіб, які страждають на психічні розлади;

- надання соціальних послуг особам з інвалідністю та особам похилого віку, які страждають на психічні розлади, у тому числі з догляду, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- здобуття безоплатно відповідної освіти особами, які страждають на психічні розлади, у державних та комунальних навчальних закладах;

- встановлення обов`язкових квот робочих місць на підприємствах, в установах та організаціях для працевлаштування осіб з інвалідністю, які страждають на психічні розлади, в установленому законом порядку та нагляд за дотриманням цих квот.

Умови призначення і виплати державної допомоги, визначені Порядком надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року № 1192 (далі Порядок) на положення якого при прийнятті спірного рішення посилається відповідач.

Відповідно п. 7 Порядку 1192, для призначення грошової допомоги на догляд особою, яка звертається за її призначенням, подаються такі документи відповідним органам соціального захисту населення заява; документ, що посвідчує особу; декларація про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу; довідки про наявність і розміри земельних ділянок, виділених для ведення особистого підсобного господарства, городництва, сінокосіння, випасання худоби, та земельної частки, виділеної унаслідок розпаювання землі; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, яка видана особі з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, за якою здійснюється догляд. Інформація про склад сім`ї заявника зазначається в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Якщо особа, яка звертається за призначенням допомоги на догляд, постійно проживає за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, але має інше зареєстроване місце проживання, органи соціального захисту населення перевіряють відомості щодо неотримання допомоги на догляд за зареєстрованим місцем проживання такої особи з використанням інформаційних систем. Форма заяви затверджується Мінсоцполітики, а форма висновку щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Згідно п. 8 Порядку 1192, у разі коли особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, є непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), їй призначається допомога на догляд на 12 місяців на підставі заяви та копії трудової книжки. У разі виникнення обставин, які можуть вплинути на право особи на допомогу, ця особа повинна в десятиденний строк повідомити про такі обставини орган, що проводить виплату допомоги. Для продовження виплати допомоги на догляд на наступний строк подаються документи, зазначені у пункті 7 цього Порядку, крім висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу у разі, коли строк, на який видано висновок, не зазначено.

Як передбачено п. 9 Порядку 1192, допомога на догляд призначається з місяця звернення за допомогою, якщо протягом місяця подані всі необхідні документи. Рішення про призначення допомоги на догляд або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом 10 днів з дня подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку. Для підтвердження факту спільного проживання з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та догляду за нею у разі потреби складається акт про проведення обстеження сім`ї спеціалістами органів соціального захисту населення. Якщо дієздатна особа постійно проживає на одній житловій площі за місцем реєстрації особи з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, але зареєстрована в іншому місці, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.

На звернення від 19.05.2019 року позивач з метою визначення права на призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям та ДСД інвалідам було надано відповідний пакет документів, зокрема довідки про склад сім`ї від 24.05.2017 року видану ЖКП «Азовжитлокомплекс» з якої вбачається, що до складу родини позивача входить одна особа, а саме ОСОБА_1 . Також це підтверджується наданою позивачем 19.05.2017 року декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги в якій зазначено лише ОСОБА_1 .

В подальшому в деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 16.11.2017 року (звернення щодо призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям), від 14.12.2017 року (звернення щодо призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям), від 10.07.2018 року (звернення щодо призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям), від 14.12.2018 року (звернення щодо призначення ДСД малозабезпеченим сім`ям) ОСОБА_1 зазначено склад родини в кількості 1 людина, а саме зазначено ОСОБА_1 .

Отже, позивач протягом спірного періоду жодного разу не надавала до уповноваженого управління соціального захисту населення інформації щодо її сумісного проживання з особою яка потребує догляду, а як визначено чинним нормативно правовими актами, які регулюють спірні правовідносини щодо призначення допомоги на догляд, саме в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги зазначається інформація про склад сім`ї заявника, який претендує на призначення допомоги на догляд.

Крім того, за вказаний період позивач жодного разу не надавала (не повідомляла про наявність) висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

Перший висновок КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7» щодо необхідності стороннього догляду за хворим ОСОБА_2 датовано 20.12.2018 року.

За період з лютого 2017 року по 20 грудня 2018 року належних доказів того, що особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_2 потребував постійного стороннього догляду позивачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що з матеріалів особової справи ОСОБА_1 вбачається, що за період з лютого 2017 року (згідно виписки з акту огляду МСЕК від 13.02.2017 року серія АВ № 0608786 ОСОБА_2 первинно встановлено інвалідність з 13.02.2017 року) по листопад 2018 року (перше звернення до уповноваженого управління соціального захисту населення від 27.12.2018 року) позивач з необхідним пакетом документів (зокрема з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу), передбаченим чинним законодавством з питань призначення щомісячної грошової допомоги особі яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею до управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, правонаступником якого є департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради не зверталась, в зв`язку з чим підстави для здійснення призначення допомоги на догляд в департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради відсутні.

Крім того, суд зазначає, що невід`ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов`язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Один з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

При цьому, згідно Рекомендації Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим Кодексом адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки в спірний період вона не надавала відповідачу необхідної інформації для призначення їй допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем доведено безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплат щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко