Справа № 400/4464/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2020 р. справа № 400/4464/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза Аю.О., у порядку спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаІнформаційного агентства Міністерства оборони України, вул. Московська, 45/1, корпус 33, м. Київ, 01015

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Інформаційного агентства Міністерства оборони України (надалі - відповідач або Інформаційне агентство), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати відповідача перерахувати розмір одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які позивач отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідно до ст. 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", щомісячна додаткова грошова допомога є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні. Позивач зазначив, що відповідачем не виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому в задоволенні вимог позивача просив відмовити та зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Крім того, у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям з 2016 року по 31.08.2017 року не було. Також відповідач зазначив, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється місячний строк, що обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відтак строк звернення до суду, на думку відповідача, слід обраховувати з дати виключення позивача з списків особового складу військової частини, а це 31.08.2017 року (а. с. 28-35).

Суд звертає увагу відповідача, що за приписами ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разi порушення законодавства про оплату працi працiвник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробiтної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи той факт, що грошове забезпечення позивача є його заробітною платою, строк звернення ним до суду не обмежений будь-яким строком.

Ухвалою від 17.12.2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом головного редактора Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія" від 31.08.2017 року № 158 позивача виключено з списків особового складу та всіх видів забезпечення (а. с. 13).

Цим же наказом прийнято рішення про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 за 28 календарних років.

В жовтні 2019 року позивач звернувся до Інформаційного агентства, яке є правонаступником Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія", з заявою про проведення перерахунку та виплати вихідної, яку отримав при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової допомоги та індексації, які отримував під час проходження військової служби.

Листом від 01.10.2019 року № 522/571 відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода не була включена до загального розрахунку одноразової грошової допомоги на підставі п. 38.6 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, а постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 року № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди (а. с. 19-20).

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (надалі Закон України № 2011), постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі Постанова № 1294) та постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (надалі - Постанова № 899).

Відповідно д ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною 2 ст. 9 Закону України № 2011, встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (ч. 4 ст. 9 Закону України № 2011).

Згідно п. 1 Постанови № 1294, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 2 п. 1 Постанови № 889 установлено, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Сторонами не оспорюється, що на момент звільнення позивача з військової служби він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011.

Однак, відповідач додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому Постановою № 889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включив.

Згідно п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналогічні норми щодо невключення винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260.

Суд зазначає, що ч. 4 ст. 9 Закону України № 2011, надано Міністру оборони України повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України 2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "... Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення."
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія" про нараховане грошове забезпечення від 22.09.2017 року № 197/788, позивач останні 24 місяці перед звільненням (з вересня 2015 року по серпень 2017 року) отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця (а. с. 15-16).

З огляду на викладене, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення у суду відсутні.

Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 826/11679/17 та у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 826/3398/17.

Щодо вимоги про перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації, суд враховує наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII), згідно із ст. 1 якого, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Суд також враховує, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.072018 року у справі № 814/1164/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75589405), залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/78261172) визнано протиправною бездіяльність Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія", яка полягає у не нарахуванні і не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 р. до 31 серпня 2017 р. та зобов`язано Центральний друкований орган Міністерства оборони України "Народна армія" протягом десяти робочих днів з моменту набрання рішенням суду в даній адміністративній справі, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 р. до 31 серпня 2017 р.

Рішення набрало законної сили з 29.11.2018 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Щодо вимоги про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплат по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед загальними нормами. Тобто, норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають після звільнення з військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, з аналізу вищевикладених положень КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення є предметом даного судового спору.

З огляду на положення ч. 2 ст. 116 КЗпП України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат по день фактичного розрахунку, оскільки сума одноразової грошової допомоги при звільненні є спірною, а позовна вимога в цій частині є передчасною.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ст. 5 ч. 1 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Інформаційного агентства Міністерства оборони України (вул. Московська, 45/1, корпус 33, м. Київ, 01015, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Інформаційного агентства Міністерства оборони України (вул. Московська, 45/1, корпус 33, м. Київ, 01015, ) щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Інформаційне агентство Міністерства оборони України (вул. Московська, 45/1, корпус 33, м. Київ, 01015, ) перерахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) розмір одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації грошового забезпечення та здійснити виплату суми перерахунку.

4. У задоволенні вимоги про зобов`язання Інформаційного агентства Міністерства оборони України виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку - відмовити.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз