Справа № 540/2175/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2175/19
16 год. 55 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивачів - Мороз А.І.,

представника відповідача - Фокіна А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Херсонської міської ради за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства "Херсонський електромашинобудівний завод" про визнання пунктів рішення протиправними і їх скасування та зобов`язання прийняти рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_2 (далі - позивач 2) звернулися до суду із адміністративним позовом до Херсонської міської ради (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати пункти 7.1., 7.3. рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. №2119 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність та в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), під розширення раніше приватизованих земельних ділянок, індивідуальне гаражне будівництво, під споруду для тимчасового зберігання автотранспорту та в затвердженні проектів землеустрою";

- зобов`язати відповідача, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки позивачу-1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0386 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0787);

- зобов`язати відповідача, з урахуванням висновків суду, повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 у місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили та прийняти рішення, котрим затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність позивачу-2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0700 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:001:0738).

Ухвалою від 21.10.2019 р. у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 11.11.2019 р.

Ухвалою від 11.11.2019 р. відкладено розгляд справи та призначено наступне судове засідання на 09.12.2019 р.

Ухвалою від 09.12.2019 р. залучено до участі у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Херсонський електромашинобудівний завод", визначено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання підготовчим, продовжено строк підготовчого провадження в справі на 30 днів, підготовче судове засідання призначено на 15.01.2020 р.

Ухвалою від 15.01.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29.01.2020 р.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному судове засідання відбулось 12.02.2020 р.

У судовому засіданні 12.02.2020 р. проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу. Позивачами, як власниками зазначених об`єктів нерухомості, подані розроблені та належно погоджені проекти землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0386 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Однак, рішенням від 03.09.2019 р. №2119 відповідач відмовив позивачам в оформленні у власність земельних ділянок на підставах, котрі вже були предметом судового розгляду у справі №821/1188/18 за результатами розгляду якого такий довід для відмови визнано протиправним, із встановленням прав позивачів на набуття спірних земельних ділянок у власність шляхом приватизації. Позивачі стверджують, що згідно земельного законодавства, на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою, не передбачено повноваження відповідача щодо відмови у затвердженні такого проекту землеустрою. Наголошують, що Херсонська міська рада протиправно відмовила у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідач відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України зобов`язаний затвердити погоджений в установленому порядку проект землеустрою і, у тому числі, з урахуванням встановлених у справі №821/1188/18 обставин. З огляду на зазначене, вважають відмову відповідача протиправною та просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

11.11.2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач по суті позовних вимог заперечує, зазначає, що Херсонська міська рада під час прийняття оскаржуваних рішень діяла в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а позовні вимоги не обґрунтовані з наступних підстав. Зазначає, що 31 серпня 2016 року рішенням № 366 Херсонської міської ради позивачам було відмовлено у наданні відповідного дозволу на спірні земельні ділянки, на підставі того, що містобудівні документи не відповідають - плану зонування території м. Херсона, затвердженому рішенням міської ради від 20 травня 2015 року № 1724 (земельна ділянка розташована в зоні В-4 - зони підприємств 4 класу) - дане твердження підтверджується постановою Верховного суду від 19.09.2018 року справа № 766/92/17-ц. Такий висновок також надано у погодженні Управлінням містобудування та архітектури Департамента містобудування та землекористування міської ради, який наданий Позивачами до справи.

Крім того, стверджує, що у відповідній постанові Верховного суду від 19.09.2018 року справа № 766/92/17-ц, вказано, що спірні земельні ділянки знаходяться у користуванні Херсонського електромашинобудівного заводу на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради народних депутатів № 374 від 19 жовтня 1993 року. Вважає, що проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 та проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 - не відповідає містобудівній документації затвердженій рішенням Херсонської міської ради від 20.02.2015 року № 1724.

Окрім того, відповідно до Плану зонування м. Херсона, затвердженого рішення Херсонської міської ради від 20.02.2015 № 1724, земельні ділянки, що запропоновані для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , розташовані на території зони підприємств 4-го класу шкідливості В-4, яка визначено для розміщення підприємств, що є джерелом забруднення навколишнього середовища і потребують санітарно - захисних зон до 100 м.

У зв`язку із зазначеним, розміщення садибної житлової забудови на вказаній території не відповідає затвердженій містобудівній документації, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Третя особа не скористалась правом надання пояснень по суті спору.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованим О.В. 16 липня 2008 року. У правовстановлюючому документі на будинок вказано, що він знаходиться на земельній ділянці площею 323,3 кв.м.

ОСОБА_2 є власником домоволодіння, що складається з трьох житлових будинків з належними до них будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. 28 січня 2014 року. В договорі купівлі-продажу зазначено, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 0,0700га., наданій для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з відповідним кадастровим номером .

Рішенням ХХХ сесії Херсонської міської ради VII скликання від 03.09.2019 р.№2119 відмовлено громадянам у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення у власність та в оренду земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), а саме:

7.1. ОСОБА_2 - площею 0,0700 га, по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:001:0738), на підставі ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, у зв`язку із невідповідністю містобудівної документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4-го класу шкідливості В-4);

7.3. ОСОБА_1 - площею 0,0386 га, по АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0787), на підставі ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, у зв`язку із невідповідністю містобудівної документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 р. №1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4-го класу шкідливості В-4).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 ЗК України визначено, що земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Відповідно до статті 12 ЗК України повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, до яких відносяться, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 ЗК України).

Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Частинами 1, 2 статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч.2 ст.120 ЗК України).

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу) (ч.3 ст.120 ЗК України).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч.4 ст.120 ЗК України).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди (ч.5 ст.120 ЗК України).

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим) (ч.6 ст.120 ЗК України).

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, згідно ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 - 1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 ЗК України).

Частиною 10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянкам. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Суд виходить з того, що правомочність володіти, користуватись і розпоряджатись нерухомим майном (будинками, будівлями і спорудами), що у своїй сукупності становить зміст права власності, нерозривно пов`язана із відповідною правомочністю щодо земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Належність особі на праві власності нерухомого майна зобов`язує її набути будь-якого передбаченого законодавством речового права на земельну ділянку, на якій воно розташоване. Більше того, законодавство передбачає випадки, коли таке право виникає з факту набуття чи переходу права власності на нерухоме майно.

Тому з урахуванням положень ст.19 Конституції України у випадку, коли суб`єкт, уповноважений на розпорядження земельною ділянкою, є органом державної влади чи місцевого самоврядування, він не вправі перешкоджати без передбачених законом підстав у реалізації права особи на отримання у власність чи користування земельної ділянки, на якій знаходиться належне їй на законних підставах нерухоме майно, тобто приведення реального статусу земельної ділянки до правового.

Судом встановлено, що 13.01.2018 року позивачі, через центр надання адміністративних послуг м. Херсона, звернулись з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

В порушення вимог абз.1 ч.7 ст. 118 ЗК України Херсонська міська рада не надала позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою чи мотивованої відмови у його наданні, у зв`язку з чим 22.02.18 року, у встановленому законом порядку, позивачу повідомили Херсонську міську раду про укладання договору на розроблення проекту землеустрою з посиланням на абз. 3 ч. 7 ст. 118 Земельного Кодексу України.

30.05.2018 року розроблені проекти землеустрою позивачами було подано на затвердження до Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської Ради. Проте, рішенням Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради відмовлено у погодженні вказаних проектів землеустрою з посиланням на план зонування території м. Херсона.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. по справі №821/1188/18 визнано протиправною відмову Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну сумісну власність, зокрема ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0386 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0787, зазначену у листі №-367 від 11.06.2018 р. та ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0700 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0738, зазначену у листі №-366 від 11.06.2018 р. та зобов`язано погодити проекти землеустрою щодо відведення вказаним особам земельних ділянок у спільну сумісну власність.

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

24.01.2019 р. Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради наддали позивачам висновки про погодження проекту землеустрою.

Як вбачається із матеріалів справи позивачі подали погоджені проекти землеустрою на затвердження

Проте, відповідачем було відмовлено у реалізації їх права на затвердження вказаних проектів землеустрою та отримання у власність земельних ділянок.

Підставою для такої відмови, виходячи з матеріалів справи, було те, що "…у зв`язку із невідповідністю містобудівної документації - Планові зонування території міста Херсон, затвердженому рішенням міської ради від 20.02.2015 №1724 (земельна ділянка розташована у виробничій зоні підприємств 4-го класу шкідливості В-4)…"

Однак, суд не погоджується із такими висновками відповідача, виходячи з наступного.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, ЗК України визначено єдину підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою - відсутність погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Оскільки, проекти землеустрою були погодженні в установленому законом порядку, та обставина не відповідності містобудівної документації, яка стала причиною відмови у затверджені проекту землеустрою, вже досліджувалась судом у справі №821/1188/18, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проектів землеустрою.

Також, суд оцінюючи оскаржені рішення на предмет їх правомірності у контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суд виходить з того, що таке втручання не було законним, оскільки як вже було встановлено, не ґрунтувалось на підставах, визначених чинним національним законодавством.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Застосовуючи відповідний принцип у даному конкретному випадку, суд зазначає, що цільове призначення спірних земельних ділянок, було визначено - "для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)". На момент переходу позивачам права власності на нерухоме майно, цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Проекти землеустрою були погодженні Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, яке являється структурним підрозділом відповідача. Тому неврахування зазначених фактів Херсонською міською радою є порушенням принципу "доброго врядування", зокрема в частині послідовного та належного способу дій державного органу.

Отже, судом встановлено відсутність підстав для прийняття рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 року №2119 в частині відмови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у затверджені проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибних ділянок) на яку посилався відповідач, а тому вони суперечать приписам ст.19 Конституції України, є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки порушують гарантоване Конституцією і законами України право позивачів на отримання земельної ділянки, на якій розташоване належне їм нерухоме майно.

З приводу твердження відповідача про неможливість судового втручання у його дискреційні повноваження суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року в справі №816/591/15-а.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 2 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може визнання бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував факту погодження проектів землеустрою відповідним органом, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачів про затвердження проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Порядок розподілу судових витрат врегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 1 якої: при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 7.1., 7.3. рішення Херсонської міської ради від 03.09.2019 р. №2119 "Про відмову громадянам у дозволі на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність, спільну сумісну власність та в оренду земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), під розширення раніше приватизованих земельних ділянок, індивідуальне гаражне будівництво, під споруду для тимчасового зберігання автотранспорту та в затвердженні проектів землеустрою".

Зобов`язати Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0386 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0787) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Херсонську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 ) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0700 га із земель комунальної власності Херсонської міської ради, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :01:001:0738) та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської міської ради (73003, м.Херсон, просп.Ушакова,37, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської міської ради (73003, м.Херсон, просп.Ушакова,37, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 лютого 2020 р.

Суддя Г.М. Морська

кат. 109020100