Справа № 826/13772/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

секретарі - Казюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" до Державної служби фінансового моніторингу України про визнання протиправним та скасування узагальненого матеріалу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року позивач ТОВ «Ялта Град Строй» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби фінансового моніторингу України про визнання протиправним та скасування узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України від 18 червня 2018 року № 0355/2018/ДСК в частині розділу "резюме" та "мотивувальний висновок".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року закрито провадження у справі у зв`язку з неналежністю її розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки узагальнені матеріали є повідомленням (підозрою) про вчинення кримінального правопорушення, яке правоохоронні органи реалізують у межах своєї компетенції, використовуючи оперативно-розшукові заходи і засоби, здійснюючи кримінальне провадження у порядку, визначеному Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність" та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та передати справу на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на підставі узагальненого матеріалу відповідач прийняв рішення про зупинення проведення видаткових фінансових операцій по рахунках позивача, що свідчить про існування «санкційних» наслідків за результатами узагальненого матеріалу. Підкреслює, що узагальнений матеріал підпадає під поняття індивідуального акту.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба фінансового моніторингу України просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що узагальнені матеріали містять аналітичну інформацію та не містять оцінки дій учасників фінансових операцій. Наголошує, що узагальнені матеріали жодним чином не порушують та не обмежують права ТОВ «Ялта Град Строй».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції- без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, Державною службою фінансового моніторингу України на підставі отриманих від Головного слідчого управління Служби безпеки України листів від 04 червня 2018 року № 6/3565 та від 12 червня 2018 року №6/4689 про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000435 від 11 грудня 2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 110-2 та частиною другою статті 204 Кримінального кодексу України проведено державний фінансовий моніторинг операцій ТОВ «Ялта Град Строй» у період з 06 січня 2015 року по 13 червня 2018 року.

За результатами аналізу інформації, одержаної під час здійснення державного фінансового моніторингу відповідачем складено узагальнений матеріал від 18 червня 2018 року №0355/2018/ДСК, у висновках якого останній, вважає, що фінансові операції позивача пов`язані із зняттям коштів готівкою та перерахуванням суб`єктам господарювання у вигляді надання/проведення фінансової допомоги такими, що спрямовані на приховування чи маскування джерел походження коштів, а також перерахування коштів суб`єктам господарювання, зареєстрованим на тимчасово окупованій території Донецької області, такими, що можуть бути спрямовані на фінансування тероризму.

Поряд з викладеним суд встановив, що відповідач керуючись положенням частини третьої статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», прийняв рішення про зупинення видаткових фінансових операцій по рахунках позивача, відкритих у Краматорській філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та у Публічному акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» місто Краматорськ на строк 5 робочих днів, про що було повідомлено відповідні банківські установи та Головне слідче управління Служби безпеки України.

В подальшому зазначені банківські установи, як суб`єкти первинного фінансового моніторингу, за рішенням відповідача зупинили видаткові фінансові операції позивача.

Крім того, слідчий Головного слідчого управління Служби безпеки України, використовуючи узагальнені матеріали відповідача, при розслідуванні кримінального провадження №0000435 від 11 грудня 2017 року, звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотаннями про накладення арешту на майно позивача, в результаті чого судом винесено ухвали від 11 липня 2018 року у справах №761/25729/18 та №761/25730/18, якими були задоволені вищевказані клопотання та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти ТОВ «Ялта Град Строй», що містяться на рахунка: № НОМЕР_1 у Краматорській філії Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», (МФО 335548); НОМЕР_2 в Публічному акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк» місто Краматорськ (МФО 334851).

На підставі викладеного вище суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а отже, відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України провадження у цій справі належить закрити.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Згідно пункту 42 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" узагальнені матеріали - відомості про фінансові операції, які були об`єктом фінансового моніторингу і за результатами аналізу яких у спеціально уповноваженого органу виникли підозри щодо відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або суспільно небезпечного діяння, що передує легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Узагальнені матеріали є повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення. Узагальнені матеріали також можуть бути підставою для здійснення правоохоронними та розвідувальними органами України оперативно-розшукової і контррозвідувальної діяльності. Форма та структура узагальнених матеріалів встановлюються центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, за погодженням з правоохоронними органами.

Відповідно до пункту 32 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" підозра - припущення, що ґрунтується на результатах аналізу наявної інформації та може свідчити про те, що фінансова операція або її учасники, їх діяльність чи джерела походження активів пов`язані із легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи пов`язані із вчиненням іншого суспільно небезпечного діяння, яке визначене Кримінальним кодексом України як злочин або за яке передбачені міжнародні санкції.

Згідно пункту 4 частини другої статті 18 даного Закону спеціально уповноважений орган відповідно до покладених на нього завдань у разі наявності достатніх підстав вважати, що фінансова операція або сукупність пов`язаних між собою фінансових операцій можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, подає до правоохоронних органів, уповноважених приймати рішення згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України, а також розвідувальних органів України для проведення оперативно-розшукової діяльності відповідні узагальнені матеріали (додаткові узагальнені матеріали) та одержує від них інформацію про хід їх розгляду.

Порядок надання та розгляду узагальнених матеріалів, затверджений спільним наказом Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства доходів і зборів України, Служби безпеки України від 02 грудня 2013 року №1026/1184/739/484 (далі - Порядок), визначає форму, структуру, зміст узагальнених матеріалів Державної служби фінансового моніторингу України, а також механізми та систему: надання Держфінмоніторингом України узагальнених матеріалів органам, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування (слідчі підрозділи), та оперативним підрозділам центральних апаратів, їх структурним підрозділам, органам внутрішніх справ, органам безпеки, органам, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства (далі - правоохоронні органи), їх територіальним підрозділам; реєстрації, отримання та розгляду узагальнених матеріалів правоохоронними органами, їх територіальними підрозділами; отримання Держфінмоніторингом України інформації/документів про хід опрацювання узагальнених матеріалів правоохоронними органами, їх територіальними підрозділами; запобігання розголошенню інформації, що міститься в узагальнених матеріалах.

Відповідно до пункту 1.2 даного Порядку розгляд узагальнених матеріалів - перевірка шляхом здійснення оперативно-розшукової діяльності та/або розслідування правоохоронними органами, їх територіальними підрозділами відомостей, викладених в узагальнених матеріалах, та прийняття рішення згідно з кримінальним процесуальним законодавством або іншими законодавчими актами.

Викладене свідчить, що здійснення Держфінмоніторингом аналітичної роботи та підготовки відповідних узагальнених матеріалів передуються кримінальному провадженню та не встановлюють факт вчинення злочину. При цьому, Держфінмоніторинг не наділений повноваженнями щодо встановлення та доказування фактів вчинення злочину або участі певних осіб в будь-якій незаконній діяльності, а також кваліфікації злочинних дій.

В контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом частини 1 статті 4 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень є нормативно-правовим або індивідуальним актом.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що узагальнений матеріал не є рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, а лише носить інформаційний характер.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з чинним законодавством України вчинення дій щодо узагальнення матеріалу належить до повноважень Державної служби фінансового моніторингу України.

Тобто, такі дії є частиною процесу реалізації повноважень, наданих відповідачу чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є подальше зупинення видаткових фінансових операцій, яке породжує юридичні наслідки для позивача, в той час, як зазначена у відповідному узагальнюючому матеріалі інформація є лише передумовою виникнення у Державної служби фінансового моніторингу припущення, що свідчить про те, що фінансова операція або її учасники, їх діяльність та джерела походження активів пов`язані із легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи пов`язані із вчиненням іншого суспільно-небезпечного діяння.

Крім того, як було вірно зазначено судом першої інстанції, виключно слідчі правоохоронні органи наділені повноваженнями здійснювати досудове розслідування злочинів та в ході здійснення досудових розслідувань підтверджувати або спростовувати сформовані та викладені Держфінмоніторингом в узагальненому матеріалі підозри, в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що визнання протиправним та скасування узагальненого матеріалу Державної служби фінансового моніторингу України від 18 червня 2018 року № 0355/2018/ДСК в частині розділу "резюме" та "мотивувальний висновок" не вплине на обсяг прав та обов`язків позивача, оскільки перевірка наявних у вказаному матеріалі відомостей є предметом подальшої діяльності відповідача та відповідних правоохоронних органів. При цьому, як було встановлено раніше, сам узагальнений матеріал є виключно відомостями про фінансові операції та не створює жодних обов`язків для третіх осіб, у тому числі для ТОВ «Ялта Град Строй», а тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб внаслідок діяльності щодо узагальнення матеріалів про фінансові операції позивача.

Отже, встановлена правова природа згаданих узагальнених матеріалів, на переконання суду апеляційної інстанції, унеможливлює здійснення судового розгляду щодо їх оскарження, а тому позовні вимоги не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах).

Аналогічна правова позиція щодо неможливості судового розгляду позовних вимог в частині оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, яке не має своїм наслідком виникнення у позивача прав та обов`язків, викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2020 року, у справі № 826/2638/17.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач був не позбавлений права звернутися до суду з позовом, в якому оскаржити дії Державної служби фінансового моніторингу України щодо зупинення фінансових операцій по рахунку ТОВ «Ялта Град Строй», оскільки саме вказані дії створюють для позивача правові наслідки.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Ялта Град Строй» до Державної служби фінансового моніторингу України, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк", про визнання протиправними дій Держаної служби фінансового моніторингу України по зупиненню фінансових операцій по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ» № НОМЕР_1 , що відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк» починаючи з 20 червня 2018 року та зобов`язання Державної служби фінансового моніторингу України направити до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» повідомлення про скасування рішення про подальше зупинення фінансових операцій по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ» № НОМЕР_1 , що відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк», відмовлено.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що частиною 3 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ялта Град Строй" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "24" лютого 2020 року.