Справа № 805/1851/17-а
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2020 року

Київ

справа №805/1851/17-а

адміністративне провадження №К/9901/24537/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,

суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.

розглянув як суд касаційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами адміністративну справу №805/1851/17-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року, ухвалену в складі: головуючого судді Тарасенка І.М., та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, постановлену в складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - ГУ НП у Донецькій області, відповідач) з вимогами:

1.1. визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП у Донецькій області від 09 березня 2017 року №121 о/с про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

1.2. поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь автотранспортом Управління карного розшуку ГУ НП у Донецькій області з 09 березня 2017 року;

1.3. стягнути з ГУ НП у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 26390,62 грн;

1.4. стягнути з ГУ НП у Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ, яким його було звільнено зі служби в поліції, є незаконним, адже він ґрунтується на висновках службового розслідування, яке проведено необ`єктивно. Позивач доводить, що відповідач не повідомляв його про початок службового розслідування, не дав можливості надати письмові пояснення та реалізувати інші права, унаслідок чого відповідач дійшов помилкових висновків про наявність в його діях ознак дисциплінарного проступку.

3. Позивач наполягає на тому, що оперативно-розшукові заходи, направлені на розшук викраденого автомобіля та осіб, причетних до такого викрадення, він здійснив на виконання завдань, покладених на Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області. Водночас викладений в службовому розслідувані висновок про те, що метою таких заходів було бажання отримати неправомірну вигоду є припущенням, що не підтверджується будь-якими доказами.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач з 31 березня 1997 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

5. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 07 листопада 2015 року №41 о/с позивача було прийнято на службу до Національної поліції України.

6. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 30 грудня 2016 року №441 о/с позивача було призначено на посаду заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами Управління карного розшуку ГУ НП в Донецький області.

7. 05 березня 2017 року до ГУ НП в Донецькій області надійшло спецповідомлення про те, що 04 березня 2017 року в межах кримінального провадження №0000211, порушеного 03 березня 2017 року, на блок-посту №1 в м. Маріуполі було затримано заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 за фактом вимагання останнім неправомірної вигоди від іншої особи з метою уникнення нею кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом.

8. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 05 березня 2017 року №431 за вказаними обставинами призначено службове розслідування.

9. Службовим розслідуванням установлено, що 15 лютого 2017 року до ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_2 було внесено відомості про факт незаконного заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106» й розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000243 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України (далі - КК України), розслідування якого доручено здійснювати старшому слідчому СВ Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області майору поліції ОСОБА_3 .

10. Службовим розслідуванням з`ясовано, що ОСОБА_1 та старшому оперуповноваженому з особливо важливих справ Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_5 був свідком незаконного заволодіння указаним транспортним засобом.

11. Володіючи інформацією про особу, причетну до незаконного заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , всупереч положенням статті 41 Кримінального процесуального кодексу України за власною ініціативою, без доручення слідчого ОСОБА_3 , розшукали ОСОБА_5 , водночас відомості про це у встановленому порядку не зареєстрували, до СВ Волноваського ВП ГУ НП в Донецькій області його не доставили.

12. Як установлено службовим розслідуванням, 05 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, склад якого передбачений частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України. З указаної підозри випливає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 80000,00 грн за непритягнення до відповідальності його брата ОСОБА_5 за незаконне заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106».

13. Також службовим розслідуванням установлено, що ухвалою Жовтневого районного суду Донецької області від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою й одночасно визначено розмір застави, після внесення якої ОСОБА_1 було звільнено з-під варти.

14. Оскільки 09 березня 2017 року ОСОБА_1 на службі не з`явився, то про це складено відповідний акт. З метою отримання пояснень від ОСОБА_1 щодо причин відсутності на службі був здійснений вихід за місцем його проживання, проте двері відповідної квартири ніхто не відчинив, а телефоном ОСОБА_1 будь-які пояснення надавати відмовився.

15. Відповідно до висновку службового розслідування ОСОБА_1 своїми діями, що виразилися у відсутності на службі 09 березня 2017 року без поважних причин, а також у недотриманні заборон і обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, використанні своїх службових повноважень для одержання неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет і довіру до Національної поліції України, порушив вимоги пунктів 1 і 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»; статті 41 Кримінального процесуального кодексу України, статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України; пункту 5 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, у зв`язку з чим підлягає звільненню з поліції.

16. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 09 березня 2017 року №463 за особисту недисциплінованість, грубе порушення вимог пунктів 1 і 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»; статті 41 Кримінального процесуального кодексу України, статей 7 і 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України; пункту 5 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилось у недотриманні вимог чинного законодавства України, обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, використанні своїх службових повноважень для одержання неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет та довіру громадян до Національної поліції України і є несумісним з подальшим проходженням служби, а також у невиході на службу без поважних причин заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

17. Наказом ГУ НП в Донецькій області від 09 березня 2017 року №121 о/с ОСОБА_1 - заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України на підставі наказу ГУ НП в Донецькій області від 09 березня 2017 року №463.

18. Не погоджуючись з указаними наказами, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

19. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено частково:

19.1. визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП в Донецькій області від 09 березня 2017 року №463 у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

19.2. визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП в Донецькій області від 09 березня 2017 року №121 о/с про звільнення ОСОБА_1 з 09 березня 2017 року на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

19.3. поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь автотранспортом Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області з 10 березня 2017 року;

19.4. стягнуто з ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10 березня 2017 року по 12 липня 2017 року в розмірі 55922,08 грн.

19.5 У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

20. Частково задовольняючи адміністративний позов, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що службове розслідування стосовно позивача було проведено з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, унаслідок чого позивач був позбавлений можливості брати особисту участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

21. Суди попередніх інстанцій також зазначили про безпідставність висновків позивача, що метою дій, учинених позивачем, які полягали в розшуку особи, причетної до викрадення транспортного засобу, було отримання незаконної вигоди.

22. Як установили суди попередніх інстанцій, дії, кваліфіковані відповідачем як слідчі (розшукові), що здійснювалися позивачем без доручення слідчого, в провадженні якого перебувала кримінальна справа за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106», були методичною допомогою, яку позивач надав підлеглому підрозділу поліції.

23. Суди попередніх інстанцій також зазначили про безпідставність висновків службового розслідування щодо відсутності позивача на службі 09 березня 2017 року без поважних причин, адже у цей день позивача було госпіталізовано до стаціонарного відділення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області».

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

24. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та прийняти нове, яким відмовити в позові.

25. На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що оперативно-розшукові заходи, направлені на розшук осіб, причетних до незаконного заволодіння транспортним засобом «ВАЗ-2106», були обумовлені наданням методичної допомоги є безпідставними.

26. Скаржник наполягає на тому, що відповідно до статті 41 Кримінального процесуального кодексу України будь-які слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні вчиняються лише за дорученням слідчого, якого позивач не отримував.

27. Скаржник також зазначає, що позивач не ставив до відома керівництво ГУ НП в Донецькій області про його госпіталізацію, у зв`язку з чим у відповідача були достатні підстави вважати, що позивач на службі був відсутній без поважних причин.

28. У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій повно та всебічно встановив обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає.

29. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

30. 15 грудня 2017 року, у зв`язку з початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.

31. 16 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

32. За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Шарапі В.М., суддям Бевзенку В. М., Данилевич В.М.

33. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 30 травня 2019 року, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

34. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О. Р., суддям Кашпур О. В., Уханенку С. А.

V. Джерела права та акти їхнього застосування

35. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №?2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

36. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

37. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

38. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.

39. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

40. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.

41. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

42. Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №?580-VIII) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

43. Частиною першою статті 18 Закону №?580-VIII установлено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

44. Згідно із статтею 19 Закону №?580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

45. Частиною другою статті 19 Закону №?580-VIII передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

46. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №?580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

47. Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №?580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

48. За змістом пункту 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширено дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22 лютого 2006 року №3460-IV .

49. Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут ОВС) службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

50. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

51. За змістом статті 2 Дисциплінарного статуту ОВС дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

52. Статтею 12 Дисциплінарного статуту ОВС передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

53. Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

54. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

55. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

56. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

57. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

58. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

59. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

60. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року №541/23073, затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).

61. Пунктом 6.3 Розділу VI Інструкції передбачено, що особа рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

62. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

VI. Позиція Верховного Суду

63. Зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

64. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні поліцейським службової дисципліни.

65. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

66. З метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, установлення ступеня вини особи, яка його вчинила, проводиться службове розслідування

67. Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

68. Пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків.

69. Водночас реалізація цього права була б неможливою за відсутності в особи, яка проводить службове розслідування, обов`язку повідомляти особу, стосовно якої ініційоване службове розслідування, про його початок та/або пропонувати надати їй письмові пояснення по суті питань, щодо яких проводиться розслідування.

70. Проте, як установлено судами попередніх інстанцій, зазначені гарантії під час службового розслідування, оформленого висновком від 09 березня 2017 року, дотримані не були, унаслідок чого обставини, що були підставою для ініціювання службового розслідування, були встановлені неповно.

71. Так, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став висновок відповідача про факт ужиття позивачем з власної ініціативи оперативно-розшукових заходів, направлених на розшук осіб, причетних до незаконного заволодіння транспортним засобом, метою яких було отримання неправомірної вигоди від таких осіб за непритягнення їх до кримінальної відповідальності.

72. Отже, відповідачем в основу висновку службового розслідування покладено обставини, які інкримінувалися позивачу в межах кримінального провадження та дали підстави для повідомлення йому про підозру у вчиненні злочину.

73. Суд зазначає, що повідомлення про підозру є тільки формальним офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З моменту оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження стверджувати про її винуватість як доведений факт не можна.

74. Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що службовим розслідуванням не було встановлено обставин, які б свідчили, що вжиті позивачем оперативно-розшукові були направлені на задоволення особистих потреб і не були пов`язані із виконанням завдань, які покладаються на Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області.

75. Як установили суди попередніх інстанцій, начальник Управління карного розшуку ГУ НП в Донецькій області Кисько А.І. у письмових поясненнях, відібраних під час службового розслідування, підтвердив, що 04 березня 2017 року його підлеглі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відбули до Волноваського району Донецької області для надання відповідному підрозділу поліції методичної допомоги щодо розшуку викраденого транспортного засобу.

76. Таким чином, безпосередньому начальнику позивача було відомо про місцезнаходження ОСОБА_1 та мету організованих ним заходів.

77. Суди попередніх інстанцій також правильно звернули увагу на те, що після вжитих позивачем заходів про місцезнаходження транспортного засобу «ВАЗ-2106» було повідомлено через службу 102 Волноваському відділу поліції ГУ НП в Донецькій області, що не дає підстав однозначно стверджувати про те, самостійною метою вжитих позивачем оперативно-розшукових заходів було особисте збагачення.

78. Водночас інших осіб, які б могли підтвердити або спростувати мету проведених позивачем оперативно-розшукових заходів, відповідач під час службового розслідування не опитував.

79. Щодо відсутності позивача на службі 09 березня 2017 року, то, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, 09 березня 2017 року позивача було поміщено до стаціонарного відділення Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» з діагнозом «Позалікарняна пневмонія», що спростовує висновок службового розслідування про відсутність позивача на службі без поважних причин.

80. З урахуванням викладеного Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з підстав, зазначених в оскаржуваних наказах, та наявність підстав для його поновлення на посаді.

81. Вирішуючи ж питання про порядок обчислення належного до виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та нормативно-правове урегулювання спірних правовідносин, Суд керується таким.

82. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №?988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ зі специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України. Ця норма є бланкетною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акту для унормування порядку (механізму) нарахування та виплати грошового забезпечення поліцейським.

83. Таким нормативно-правовим актом є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №?260 від 06 квітня 2016 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №?669/28799 (далі - Порядок №260).

84. Норми Порядку №260 закріплюють необхідність обрахунку середнього грошового забезпечення поліцейських за час вимушеного прогулу керуючись кількістю календарних днів такого прогулу.

85. Відповідно до пункту 2 вказаного наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом №?580-VIII.

86. Порядок №?260 був опублікований в офіційному виданні «Офіційний вісник України» 27 травня 2016 року та, відповідно, у цей же день набрав чинності.

87. У справі, що розглядається, позивача було звільнено 09 березня 2017 року, а період його вимушеного прогулу тривав з 10 березня 2017 року по 12 липня 2017 року. Тобто в період, у який набрав чинності саме спеціальний нормативно-правовий акт (з 27 травня 2016 року).

88. Отже, положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», які є загальними щодо до Порядку №260, який є спеціальним нормативно-правовим актом, до спірних правовідносин застосуванню не підлягали.

89. Ураховуючи викладене, судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд у цій частині до суду першої інстанції.

90. В іншій частині висновки судів попередніх інстанцій у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їхнього скасування чи зміни відсутні.

91. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

92. Частиною другою статті 352 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

93. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

VII. Судові витрати

94. Ураховуючи результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

95. Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

96. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити частково.

97. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу скасувати і в цій частині направити справу на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

98. В іншій частині постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року в справі №805/1851/17-а залишити без змін.

99. Судові витрати не розподіляються.

100. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко