Справа № 1.380.2019.001999
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.001999 пров. № А/857/1382/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року, прийняте суддею Кузан Р.І., у м.Львові, в порядку письмового провадження, у справі № 1.380.2019.001999 за адміністративним позовом Львівського комунального підприємства "Транспортна фірма "Львівспецкомунтранс" до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Львівське комунальне підприємство Транспортна фірма Львівспецкомунтранс звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30.05.2019, просить визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області; зобов`язати Шевченківський ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області зняти арешт коштів позивача у ПАТ Укрсоцбанк, АТ Укрексімбанк, ПАТ Промінвестбанк згідно постанов від 02.10.2002, від 06.09.2007, від 02.04.2009 та від 24.04.2009.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Знято арешт коштів Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс (місцезнаходження: 79019, м.Львів, вул.Жовківська, 18, ) на рахунках у ПАТ Укрсоцбанк, АТ Укрексімбанк, ПАТ Промінвестбанк, який накладено згідно з постановами від 02.10.2002, від 06.09.2007, від 02.04.2009 та від 24.04.2009.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Шевченківський відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу, з підстав неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування фактичних обставин справи, які мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого провадження з підстав передбачених п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція від 1999р.) а не на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону. За таких обставин, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не виноситься в окреме виконавче провадження та не відкривається виконавче провадження.

Вважає, що судом не надано належної оцінки доказам наданим відповідачем: копіям постанов про стягнення виконавчого збору, які не сплачені позивачем та витягам з автоматизованої системи виконавчих проваджень про не виконані зобов`язання.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС від 02.10.2002 накладено арешт на кошти в загальній сумі 93884,50 грн., що містяться на рахунках в ОДАК Укрсоцбанк та ВАТ Державний експортно-імпортний банк України та належать ТФ Львівспецкомунтранс. Вказана постанова винесена при примусовому виконанні наказів Господарського суду Львівської області від 14.10.2001 та від 28.01.2002 про стягнення заборгованості в користь держави та ПП Імп-ЕКС-Сервіс.

06.09.2007 державним виконавцем Шевченківського ВДВС при примусовому виконанні наказу Господарського суду Львівської області №2/716-7/172 від 17.08.2007 про стягнення з КП Транспортна фірма Спецкомунтранс в користь УПФ України в Шевченківському районі м.Львова заборгованості в сумі 236074,10 грн. постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на рахунки боржника, відкриті у Філії Промінвестбанку, філії АКБ Укрсоцбанк, філії ВАТ Укрексімбанк та ЛФ АБ Банк регіонального розвитку, в межах суми боргу.

В межах зведеного виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів №7/30А, №25/21А, №6/206 та №6/207 постановами державного виконавця від 02.04.2009 та від 24.04.2009 накладено арешт на кошти в межах суми 230146,38 грн., що належать боржнику КП Транспортна фірма Спецкомунтранс та знаходяться на рахунках у філії Державний експортно-імпортний банк України, АКБ соціального розвитку Укрсоцбанк, філії Промінвестбанку та ЛФ АБ БРР.

Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 01.06.2018 та 06.11.2019 на виконанні у Шевченківському ВДВС не було відкритих виконавчих проваджень щодо ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс.

11.05.2018 та 05.10.2018 ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс зверталось до Шевченківського ВДВС та до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявами №156 та №346, в яких позивач просив зняти арешти з рахунків у банках, що накладені відповідно до вказаних вище постанов державного виконавця.

Відповідач листом №В-2/23163 від 01.06.2018 та №Т-444/0/5-18/02 від 09.11.2018, повідомив про відсутність передбачених ст. 59 Закону України Про виконавче провадження підстав для зняття арешту з рахунків у банках ЛКП ТФ Спецкомунтранс. При цьому повідомлено, що позивачем не сплачено виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

20.11.2018 ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс звернулось до заступника міністра з питань виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою №431, в якій просило вжити заходи для припинення зловживань, які вчиняються посадовими особами Шевченківського ВДВС та зобов`язати їх вчинити дії, передбачені чинним законодавством, а саме: зняти арешт з рахунків у банках, перелічених у постанові про арешт коштів боржника від 02.04.2019.

05.12.2018 Департаментом ДВС Міністерства юстиції України надіслано за належністю для розгляду в межах компетенції звернення директора ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс Стефанишина Т.М. від 20.11.2018 №431-вих.

29.12.2018 ГТУЮ у Львівській області листом №319/0/6-18 повідомило ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс, що в Шевченківському ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс. Згідно з інформацією, наданою Шевченківським ВДВС встановлено, що у відділі державної виконавчої служби відсутні відомості про сплату боржником виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій по вищезгаданих виконавчих провадженнях. Враховуючи вищенаведене, у державного виконавця відсутні правові підстави для зняття арешту з коштів боржника. Відповідно до долученої представником відповідача до матеріалів справи інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, зведене виконавче провадження по боржнику ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс завершено, у зв`язку з поверненням виконавчих документів стягувачам.

За інформацією представника відповідача, матеріали виконавчих проваджень, в межах яких накладено арешти на рахунки позивача, на даний час знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274/5, згідно з яким строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки.

Оскільки державний виконавець, всупереч вимогам закону, не здійснив зняття арешту з рахунків у ПАТ Укрсоцбанк, АТ Укрексімбанк, ПАТ Промінвестбанк, позивач вважає дії відповідача протиправними і звернувся до суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зняття арешту коштів ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс у ПАТ Укрсоцбанк, АТ Укрексімбанк, ПАТ Промінвестбанк, накладеного згідно з постановами від 02.10.2002, від 06.09.2007, від 02.04.2009 та від 24.04.2009, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII).

статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ надано визначення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Положеннями статті 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 6 ст. 28 вказаного Закону, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47 п. 2 і 8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Аналогічні положення містить ч.3 ст. 40 діючого на даний час Закону України №1404-VIII, згідно з якою у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції не надано доказів відкриття окремих виконавчих проваджень по стягненню виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, а також наявності в позивача заборгованості по виконавчому збору. Водночас, згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06.11.2019 на виконанні у Шевченківському ВДВС немає відкритих виконавчих проваджень щодо ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що норма Закону України №1404-VIII не містить обов`язку державного виконавця скасовувати накладені в межах виконавчих проваджень арешти, у зв`язку з поверненням виконавчих документів стягувачам, а тому вимога про визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Шевченківського ВДВС задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що на даний час відсутні підстави для збереження арешту коштів на рахунках ЛКП ТФ Львівспецкомунтранс, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зняття арешту коштів Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс на рахунках у ПАТ Укрсоцбанк, АТ Укрексімбанк, ПАТ Промінвестбанк, який накладено згідно з постановами від 02.10.2002, від 06.09.2007, від 02.04.2009 та від 24.04.2009.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.ст.243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.001999, - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула