Справа № 640/23637/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року м. Київ № 640/23637/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат

будівельних матеріалів і конструкцій"

до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста

Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа, що не Державна архітектурно-будівельна інспекція у м. Києві

заявляє самостійних

вимог на предмет

спору

про визнання протиправною та скасування постанови

представники позивача - Логінов В.Г.;

учасників справи: відповідача та третьої особи - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерними товариством "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" (адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Маланюка, 101, ідентифікаційний код - 04012299) (далі - позивач або ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" або Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (адреса: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20, ідентифікаційний код - 35011660) (надалі - відповідач або ДВС), в якому Товариство просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Родіонова Юрія Андрійовича від 11.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60539863.

В якості підстав позову позивач зазначає, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві протиправно пред`явлено до виконання постанову про накладення штрафу № 75/19-10/26-1/2504/02/2 від 25.04.2019, що не набрала законної сили, відтак, підстави для відкриття виконавчого провадження відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі; ухвалено розглядати справу за правилами, передбаченими ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України); залучено до участі у розгляді даної справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державну архітектурно-будівельну інспекцію у м. Києві (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код - 37471912) (нижче - третя особа або ДАБІ); призначено справу до судового розгляду; витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 60539863.

У судовому засіданні 21.01.2020 судом оголошено перерву до 12.02.2020.

Вказаної вище дати в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, за викладених у позові підстав, підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином.

За ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на положення ч. 3 ст. 268 КАС України, суд вважає, що неявка представника відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Разом з цим, суд примічає, що на виконання вимог ухвали від ДВС надійшли для долучення до матеріалів справи належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 60539863.

Водночас, варто зауважити, що у відповідності до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Суд відмічає, що з моменту відкриття провадження у справі, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Письмових пояснень на позов третя особа не надала.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.11.2019 старшим державним виконавцем ДВС Радіоновим Ю.А., на підставі заяви від 18.07.2019, отриманої ДВС 07.11.2019, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60539863, згідно постанови № 75/19-10/26-1/2504/02/2 від 25.04.2019, прийнятої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (в рішенні альтернативно - Постанова або Спірна постанова або Оскаржувана постанова).

Згідно постанови № 75/19-10/26-1/2504/02/2 від 25.04.2019 (за текстом скорочено - Постанова ДАБІ), стягувачем є Департамент ДАБІ, а боржником - ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій".

Як відмічає позивач, Постанова ДАБІ була оскаржена у судовому порядку, а тому, в силу Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», не підлягала пред`явленню до виконання.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (в тексті - Закон), «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» (по рішенню - Інструкція), Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», «Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як видно з матеріалів справи, 11.11.2019 старшим державним виконавцем ДВС Радіоновим Ю.А. прийнято Постанову.

В площині питання здійснених ДВС виконавчих дії, зокрема прийняття Спірної постанови, суд примічає, що частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, для встановлення обставин протиправності Постанови, необхідним є перевірка її судом на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

За ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання (ст. 4 Закону).

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно п. 7 Інструкції, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа; за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

З наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції випливає про визначення питань, що стосуються загальних засад виконавчого провадження, та вимог до виконавчого документа, у якому, серед іншого, має бути зазначено дата набрання рішенням законної сили і резолютивна частина виконавчого документа.

В наведеному контексті правових питань, слід відмітити, що в Оскаржуваній постанові вказано про набрання Постановою ДАБІ законної сили 09.05.2019.

Суд акцентує, що згідно приписів статей 4, 5 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову. Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до нормативних положень «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.

Оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

З положень Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» випливає про право суб`єкта містобудування, щодо якого винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, оскаржити рішення органу, який виніс постанову, в судовому порядку.

При цьому, про факт судового оскарження суб`єкт містобудування належним чином повідомляє відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю.

Таке оскарження, як наслідок, зумовлює зупинення виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, Постанова ДАБІ винесена 25.04.2019.

Зі змісту цієї постанови випливає про набрання нею законної сили після закінчення строку на її оскарження, зокрема - 09.05.2019.

Скориставшись своїм правом на оскарження Постанови ДАБІ, 07.05.2019 позивач подав до Окружного адміністративного суду міста Києва позов про визнання протиправною та скасування постанови.

Про дані обставини Товариством, листом № 2/07-05 від 07.05.2019, проінформовано ДАБІ.

Окремо, суд акцентує, що за окресленим вище позовом Товариства, 27.05.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження у справі № 640/7860/19, про що винесено відповідну ухвалу суду.

В межах цієї обставини суд зауважує, що ч. 3 ст. 169 КАС України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариство "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № 75/19-10/26-1/2504/02/2 від 25.04.2019 - залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.05.2019 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/7860/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправною та скасування постанови.

В ухвалі від 27.05.2019 відзначено про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Таким чином, відповідний позов про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № 75/19-10/26-1/2504/02/2 від 25.04.2019 вважається поданим 07.05.2019, що убачається з виписки з сайту «Судова влада України».

За таких обставин, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», які визначають право суб`єкта містобудування на судове оскарження рішення органу державного архітектурно-будівельного контролю, наслідком чого є зупинення виконання постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності до набрання законної сили відповідним рішенням суду, зважаючи, що станом на 09.05.2019 (дата вступу в законну силу Постановою ДАБІ згідно Оскаржуваної постанови) окреслене рішення ДАБІ оскаржувалося в судовому порядку, беручи до уваги повідомлення Товариством 07.05.2019 органу державного архітектурно-будівельного контролю про оскарження Постанови ДАБІ, що, в цілому, свідчить про невідповідність викладених у Спірній постанові позицій щодо набрання нею чинності 09.05.2019, обґрунтованими, за висновками суду, є доводи позивача щодо відсутності підстав для винесення Постанови.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що прийняття Спірної постанови відбулося не у відповідності до приписів п.п. 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, що є свідченням прийняття такого рішення, як невмотивованого.

Також суд наголошує, що у відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідачем не доведено правомірності прийнятої ним Оскаржуваної постанови.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 72-78, 241-246, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Родіонова Юрія Андрійовича від 11.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60539863.

3. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій"(адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Маланюка, 101, ідентифікаційний код - 04012299) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (адреса: 02094, м. Київ, вул. Краківська, буд. 20, ідентифікаційний код - 35011660) понесені ПрАТ "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко