Справа № 260/85/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2020 року м. Ужгород№ 260/85/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.

при секретарі судових засідань - Завидняк А.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Міськова Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якій просить:

1) визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України протиправними та скасувати рішення №137 від 15.11.2019 суб`єкта владних повноважень - відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №14 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, зі змінами та доповненнями, строк служби в органах внутрішніх справ, який згідно наказу Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 22.05.2002 року за №111 о/с, про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, у запас Збройних сил України, складає 6 років, 9 місяців, 17 днів (з 15.08.1995 по 03.06.2002), та роботу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області з 25.06.2002 по 07.09.2019, тобто 17 років 2 місяців 13 днів.

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, зі змінами та доповненнями, виходячи із розрахунку 60 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи, на підставі довідки прокуратури Закарпатської області № 18-86 вих. 19 від 04.11.2019.

Позовні вимоги мотивує тим, що з метою реалізації свого конституційного права на пенсійне забезпечення 06.11.2019 року, відповідно до чинного законодавства України на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» через сервісний центр Ужгородського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернувся із письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру»

За результатами розгляду вказаного звернення, листом за №45252/30.15 від 20.11.2019 за підписом начальника відділу Круцей С., повідомлено, що відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 управління застосування пенсійного законодавства головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області, прийнято рішення №137 від 15.11.2019 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії протиправними та такими, що суперечать Конституції України та чинному законодавству України та підлягають визнанню протиправними, а Рішення про відмову у призначенні мені пенсії № 137 від 15.11.2019 скасуванню, оскільки вважає, що на час звернення із заявою до органів Пенсійного Фонду України було законне право на пенсію за вислугу років, оскільки позивач безпосередньо перед звільненням за призначенням такої пенсії працював і продовжує працювати в органах прокуратури.

Мотивуючи доводи своїх позовних вимог, позивач відсилається до приписів п.9 ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Позивач вважає, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років, протиправно вказав, що стаж позивача за вислугою років складає 22 роки 1 місяць та 10 днів. Зокрема позивач зазначив, що станом на 06.11.2019, тобто на час звернення до головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області (відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства ГУ Пенсійного фонду України в Закарпатській області), вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», зі змінами та доповненнями (в редакції чинній на момент звернення), складала 24 роки 2 місяці, у тому числі; 6 років 9 місяців 17 днів - служба в органах внутрішніх справ, з яких - навчання в Національній академії внутрішніх справ України (з 15.08.1995 по 26.06.1999), - робота на посаді слідчого слідчого відділення Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області (з 29.07.1999 по 03.06.2002), 17 років 4 місяців 13 днів - робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області (з 25.06.2002 по 06.11.2019, тобто на день звернення із заявою про призначення пенсії).

Позивач вважає, що відповідно до пункту 9 ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку виникло у позивача 07.09.2019 року, оскільки на цей час вислуга років становила 24 роки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження за вказаною позовною заявою. Вказаною ухвалою суду встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

03.02.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначив, що з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача за призначенням пенсії регулюється статтею 86 вказаного закону, відповідно до ч.1, 2 якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 1 жовтня 2019 по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Відповідач вказує, що з огляду на те, що станом на 06.11.2019 року (день звернення про призначення пенсії) вислуга років позивача складала менше 24 років та 6 місяців, а тільки 22 роки 1 місяць 10 днів, відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення Ужгородського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Закарпатській області від 15.11.2019 року №137.

Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років за Законом №1697- VII позивач не має необхідного стажу, що виключає можливість задоволення позовних вимог, оскільки звернення позивача до пенсійного органу є передчасним.

У судовому засіданні 20 лютого 2020 року позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити такі.

Представник відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з таких підстав.

Зі змісту ст.19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом прокурора Закарпатської області від 21.06.2002 за № 302 (копія додається) ОСОБА_1 прийнято на роботу в органи прокуратури Закарпатської області на посаду слідчого прокуратури Великоберезнянського району з виплатою заробітної плати згідно штатного розпису з 25 червня 2002 року. З того часу і по сьогоднішній день безперервно працює в органах прокуратури Закарпатської області.

Згідно довідки наявної у матеріалах справи №285 від 06.11.2019 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.08.1995 по 03.06.2002. Зокрема з 15.08.1995 по 26.06.1999 - слухач Національної академії внутрішніх справ України; з 29.07.1999 по 03.06.2002 - слідчий слідчого відділення Хустського МРВ УМВС України в Закарпатській області (а.с.30). Наведене також підтверджується записами в трудовій книжжці позивача (а.с.а.с.20-24).

06.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача через сервісний центр Ужгородського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернувся із письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (а.с.39).

Відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 14 управління застосування пенсійного законодавства головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №137 від 15.11.2019 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з посиланням на те, що відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 24 років 6 місяців, якщо звернення настало з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року, у тому числі на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців. Згідно поданих документів вислуга позивача становить 22 роки 1 місяць 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с.41).

Відповідно до положень статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року вислуги років не менше - 24 роки і шість місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років і шість місяців.

Абзацом 7 частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ), «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, який був чинним на час навчання позивача (далі - Закон № 565-XII), «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1992 № 33 «Про створення Української академії внутрішніх справ» (далі - Постанова № 33), Указом Президента України від 20.12.1996 № 1257/96 (далі - Указ № 1257/96), Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» (далі - Постанова № 1410), Постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» у редакції, чинній на час навчання позивача (далі - Порядок № 393).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У пункті 5 частини першої статті 16 Закону № 1697-VІІ визначено, що гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У ст. 15 Закону № 1697-VІІ закріплено, що прокурором органу прокуратури є: 1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Частиною першою статті 86 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Відповідно до частин другої, шостої, восьмої статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (частина тринадцята статті 86 Закону № 1697-VІІ).

Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону № 1697-VІІ положення цього Закону, у тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Частинами 2, 3 статті 18 Закону № 565-XII, який був чинним на час навчання позивача, було визначено, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України.

Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Постановою № 33 прийнято пропозицію Міністерства внутрішніх справ України, погоджена з Міністерством вищої освіти, Міністерством економіки, Міністерством фінансів, Міністерством праці, Міністерством юстиції України та Київським міськвиконкомом, про створення в місті Києві Української академії внутрішніх справ на базі Київської вищої школи Міністерства внутрішніх справ СРСР імені Ф . Е . Дзержинського та Київського філіалу Всесоюзного інституту підвищення кваліфікації керівних працівників Міністерства внутрішніх справ СРСР.

Створення зазначеної академії здійснити у межах асигнувань на підготовку кадрів, передбачених Міністерством внутрішніх справ.

Указом Президента України № 1257/96 постановлено надати Українській академії внутрішніх справ статус національної і надалі іменувати її Національна академія внутрішніх справ України.

Постановою № 1410 затверджено перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, до якого включено вищі навчальні заклади МВС, у тому числі Національну академію внутрішніх справ, в якій проходив навчання позивач у період з 01.08.1993 по 29.06.1996.

Відповідно до Порядку № 393 у редакції, чинній в період навчання позивача, зокрема, установлено що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 № 2232-ХІІ визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - виші військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця її проходження.

Будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма закону не містить.

Отже, прокурори набувають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, але за наявності на день звернення до органів ПФУ у період з 01.10.2019 по 30.09.2020:

1) вислуги років не менше 24 роки 6 місяців;

2) у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

При цьому, до вказаної загальної вислуги років, яка надає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, серед іншого, військова служба шляхом зарахування відповідного періоду в повному обсязі.

Разом з тим, системний аналіз вищенаведених нормативних приписів дозволяє стверджувати, що навчання в Українській академії внутрішніх справ, зокрема в період з 1995 по 1999 рр., прирівнюється до проходження військової служби.

Суд звертає увагу на те, що в період з 15.08.1995 по 26.06.1999 позивач навчався в Національній академії внутрішніх справ України і такий час навчання, у відповідності до вищевикладених правових норм, прирівнюється до військової служби, а тому підлягає зарахуванню до вислуги років (загальної) у порядку статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Разом з тим, навіть з урахуванням вищевказаного стажу за проходження військової служби, не зарахованим ПФУ в Закарпатській області, станом на час звернення позивача, такому не вистачало наявного стажу 24 роки і шість місяців для призначення пенсії (станом на час звернення до органів ПФУ 06.11.2019), що не заперечується і позивачем, а отже відмова відповідача у призначенні пенсії є правомірною.

Отже, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» є правомірною, а позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, зі змінами та доповненнями, строк служби в органах внутрішніх справ, який згідно наказу Управління МВС України в Закарпатській області «По особовому складу» від 22.05.2002 року за №111 о/с, про звільнення з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, у запас Збройних сил України, складає 6 років, 9 місяців, 17 днів (з 15.08.1995 по 03.06.2002), та роботу на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Закарпатської області з 25.06.2002 по 07.09.2019, тобто 17 років 2 місяців 13 днів передчасною та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки такий стаж повинен зараховуватися органами ПФУ саме при призначенні пенсії.

Окрім цього, суд вважає безпідставними посилання позивача на приписи пункту 9 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» у частині того, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років. Оскільки позивач звернувся до пенсійного органу про призначення пенсії 06.11.2019 року, тобто у період з 01.10.2019 по 30.09.2020, тобто період який охоплюють приписи пункту 10 частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем надано достатні докази відсутності протиправності дій та оскаржуване рішення відповідача прийнято у межах норм чинного законодавства, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведені вище обставини справи та проаналізовані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності необхідного стажу на час звернення за призначенням пенсії.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про зобов`язання до вчинення дій є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, код ЄДРПОУ - 20453063) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 25.02.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору