Справа № 2а-2670/11/1370
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №2а-2670/11/1370
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі :

головуючого - судді Кухар Н.А.

секретаря судового засідання Шавель М.М. .

за участю:

представник позивача - Підгайний О .І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Головного управління ДФС України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних механізмів,-

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Сихівському районі м. Львова звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 15 036,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив першу реєстрацію транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ VITO 108 та відповідно до Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" при першій реєстрації повинен був сплатити податок з власників транспортних засобів до місцевого бюджету у розмірі 15 036,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Згідно з вказаною постановою суд в порядку процесуального правонаступництва замінив ДПІ у Сихівському районі м. Львова на Галицьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 01жовтня 2019 року касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 15.11.2019 року справу прийнято до провадження судді Кухар Н.А.

Протокольною ухвалою від 19.12.2019 року проведено заміну позивача на Головне управління Державної фіскальної служби України у Львівській області (79003, вул. Стрийська 35, м. Львів), а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином. На адресу суду повернулись конверти скеровані відповідачу за адресою підтвердженою Головним управлінням ДМС у Львівській області.

Згідно з ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Суд також в порядку статті 130 КАС України здійснив виклик в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (далі - Закону) платниками податку з власників транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів.

Так, згідно із ч. 1 п. 3 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (затверджених постановою КМ України №1371 (надалі - Порядку)) державна реєстрація транспортних засобів проводиться в числі іншого, з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів.

Відповідно до ч. 4 п. 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів, а також внесення в установленому порядку інших платежів.

Пунктом 3.4 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (затв. Наказом МВС №379) (надалі - Інструкції) встановлено, що працівниками РЕП ДАІ здійснюється контроль за внесенням обов`язкових платежів власниками транспортних засобів, у тому числі податку з власників транспортних засобів.

При цьому, згідно із ч. 4 ст.5 Закону фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку.

Згідно п. 3.11. Інструкції після проведення всіх перевірок у заяву про реєстрацію транспортного засобу уповноваженою посадовою особою РЕП ДАІ, яка приймає рішення, вноситься чіткий запис про прийняте щодо реєстрації транспортного засобу рішення, яке підтверджується підписом із зазначенням П.І.Б. та дати.

Частиною 6 ст. 5 Закону встановлено, що у разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми законодавства, державна реєстрація транспортного засобу без попередньої сплати за нього податку з власників транспортних засобів не може бути здійснена, оскільки безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку.

В той же час судом встановлено, що на час звернення податкового органу з даним позовом, слідчим відділом прокуратури Львівської області була порушена кримінальна справа №181-0290 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених ч..3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України.

Кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 по ч.3 ст.364 та ч.1 ст.365 КК України, який у той період працював на посаді начальника Львівського відділу реєстраційно-екземенаційної роботи УДАІ ГУМВС України у Львівській області скерована для розгляду у Шевченківський районний суд м. Львова.

Як видно з вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 року, який набрав законної сили, по обвинуваченню органу досудового слідства за епізодом проведення протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області реєстрації транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів, ОСОБА_2 виправданий.

Серед переліку транспортних засобів по цій кримінальній справі, оформлених на фізичних осіб, є і транспортний засіб, зареєстрований на ОСОБА_1 а саме автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 108 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), 2002 року випуску, за реєстрацію якого не сплачено податку.

Як зазначено у вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 01.07.2013р. з оглянутих у судовому засіданні реєстраційних справ стосовно вказаних транспортних засобів вбачається, що спеціалістами Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області, які здійснювали перевірку поданих документів, у всіх випадках перевірялась наявність квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів, про що зроблені відповідні відмітки на бланках заяв про реєстрацію транспортних засобів, у зв`язку з чим орган досудового слідства не вбачає у їх діях ознак злочину.

Судом встановлено, що дізнавшись про незаконну реєстрацію на своє ім`я автомобілів, необхідність здійснити оплату податку, ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Львівської області із заявою про скоєння злочину та притягнення до відповідальності осіб, незаконні дії яких призвели до безпідставної реєстрації транспортного засобу та заподіяння їй матеріальної шкоди, у вигляді податкового зобов`язання, щодо сплати податку з власників транспортних засобів.

Виходячи із вимог законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин регулювало питання сплати податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (частини 6 ст.5 Закону №1963-ХІІ та пунктів 3, 8 Порядку), та обставин, встановлених Шевченківським районним судом м. Львова при розгляді кримінальної справи, суд дійшов переконання, що реєстрація на ім`я ОСОБА_1 транспортного засобу відбулася після перевірки посадовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів.

Встановлені судом фактичні обставини свідчать, що першій реєстрації в Україні транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи податкового органу про відсутність сплати податку.

Стосовно доводів позивача про те, що податок з власників транспортних засобів на загальну суму 115 036,00 грн. не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд звертає увагу на те, що поняття "сплата податку" та "надходження податку на рахунок" не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов`язком платника податку, а надходження коштів на рахунок є результатом діяльності установ, які в установленому Законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів.

Також суд зазначає, що згідно з пунктами 1.1, 1.2 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов`язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі), пеню та штрафні санкції;

податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.3 зазначеної статті встановлено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.1 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли сума податкового зобов`язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов`язань, сума податку чи збору (обов`язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов`язання (штрафних санкцій за їх наявності).

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов`язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Аналіз положень наведених норм свідчить про законодавчо визначений порядок узгодження сум податкового зобов`язання контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 №2а-6598/11/1370.

Щодо обставин щодо прийняття контролюючим органом відповідного рішення, узгодження сум податкового зобов`язання, та як наслідок, звернення позивача до суду про стягнення податкового боргу суд зазначає наступне.

До матеріалів справи позивачем на підвердження наявності у відповідача боргу долучено довідку про заборгованість перед бюджетом від 01.06.2013, довідку про результати перевірки щодо сплати податку з власників транспортних засобів і інших самохідних машин і механізмів від 09.02.2011 № 82/17-1, корінець виклику-запрошення позивача від 02.06.2010 на співбесіду щодо сплати податку з власників транспортних засобів, докази надіслання контролюючим органом виклику-запрошення відповідачу.

Проте суд зазначає, що позивачем не долучене до матеріалів справи податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для нарахування податку, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов`язань, сума податку чи збору (обов`язкового платежу), належного до сплати, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов`язання.

Суд також зазначає, що позивачем не надано до суду доказів про надіслання податкового повідомлення відповідачу, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що таких документів не скеровувалось відповідачу, тому їх не існує.

Таким чином, контролюючим органом не надано до суду доказів на підтвердження того, що сума податкового боргу є узгодженою.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст.90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Головного управління ДФС України у Львівській області (79003, вул. Стрийська, 35, м.Львів) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних механізмів,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційної адміністративного суду. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Суддя Кухар Н.А.