Справа № 420/6192/19
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6192/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Пивовар Т.В.,

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Бабій Л.А.,

від третьої особи - Вакуленко С.О. - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення №697-VІІ від 22.08.2019 року, стягнення коштів на відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , в якому позивач просить:

- визнати бездіяльність Нерубайської сільської ради протиправною щодо ненадання запитуваної інформації;

- визнати протиправними та скасувати Рішення Нерубайської сільської ради №655-VІІ від 04.06.2019 року та №697-VІІ від 22.08.2019 року;

- стягнути з Нерубайської сільської ради кошти в сумі 20000 грн на відшкодуваня шкоди, заподіяної бездіяльністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22 вересня 2019 року позивач звернувся до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області з повторним запитом на інформацію щодо земельних ділянок за адресами с. Нерубайське: вул. Будівельників, 4; вул. Будівельників, 5; вул. Будівельників, 6; вул. Будівельників, 7; вул. Будівельників, 8. Проте, за твердженнями позивача, інформації від Нерубайської сільської ради за запитом позивач не отримав, чим було порушено Закон України «Про інформацію». З вказаних підстав позивач просить задовольнити позовні вимоги за даним позовом.

Від відповідача, 21.01.2020 року, надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідач зазначає, що електронна адреса, на яку даний запит відправлявся Абрамовичем Олексієм Володимировичем не є електронною адресою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. Зважаючи на вищевикладене, відповідач вважає вимогу позивача щодо визнання бездіяльність Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області протиправною щодо ненадання запитуваної інформації - необґрунтованою, а вимогу про стягнення з Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, двадцяти тисяч гривень на відшкодування шкоди, заподіяної бездіяльністю - безпідставною. Також, відповідач зазначає, що ненадання позивачем до Нерубайської сільської ради графічного зображення земельної ділянки, яке відповідає Генеральному плану села Нерубайського є законною підставою для відмови у виділенні йому земельної ділянки. Виходячи з цього, рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області 655-VІІ від 04 червня 2019 року є законним. У Рішенні Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №697-VII від 22.08.2019 року зазначено, що Рішенням сесії сільської ради №746-VII від 06 червня 2014 року земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 (витяг з рішення №746-VII від 06 червня 2014 року додаємо до відзиву). Отже, вимога щодо скасування Рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №697-VII від 22.08.2019 року є безпідставною.

Позивачем, 30.01.2020 року надано до суду відповідь на відзив на позов (а.с.78-80), в якому позивач зазначає, що твердження відповідача суперечить нормам Закону. На території Нерубайської сільської ради є вільні земельні ділянки. Надання районною державною адміністрацією дозволу на розробку проекту землеустрою, що не реалізований замовником протягом тривалого часу, не є перешкодою з боку уповноваженого органу у наданні такого дозволу іншим особам з метою ефективного використання в подальшому такої земельної ділянки. З огляду на викладене позивач вважає, що Рішення Нерубайської сільської ради №655-VІІ від 04 червня 2019 року та №697-VII від 22 серпня 2019 року є незаконними і підлягають скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду від 24.12.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 21.02.2020 року судом закрито провадження у справі за адміністративний позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення №655-VІІ від 04.06.2019 року та №697-VІІ від 22.08.2019 року, стягнення коштів на відшкодування шкоди в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №655-VІІ від 04.06.2019 року.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача заперечувала з підстав наведених у відзиві та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 21.02.2020 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що позивач, 22.09.2019 року звернувся до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області з запитом на інформацію щодо земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_7, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові громадян, котрим були передані вищезазначені земельні ділянки; рішення Нерубайської сільської ради, на підставі котрих були передані земельні ділянки; копію генерального плану с. Нерубайське Біляївського району Одеської області (а.с.81).

Вказаний запит позивач направив на наступну електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутня відповідь чи докази в підтвердженням надання Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області інформації за повторним запитом на інформацію ОСОБА_1 від 22.09.2019 року.

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг з Рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №697-VІІ від 22.08.2019 року (а.с.10), відповідно до тексту якого вбачається, що Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ст.ст.12, 40, 151 Земельного кодексу України, розглянувши заяву гр. ОСОБА_2 , враховуючи пропозиції постійної комісії сільської ради по агропромисловому комплексу, екології, раціональному використанню природних ресурсів, промисловості, транспорту, зв`язку, Нерубайська сільська рада вирішила відмовити ОСОБА_2 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 рішенням сесії сільської ради №746-VII від 06 червня 2014 року виділена жителю с.Нерубайське.

Позивач вважає, що ненадання відповідачем інформації на запит позивача від 22.09.2019 року порушує його права, а Рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №697-VІІ від 22.08.2019 року підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі ст.5 Закону України від 2 жовтня 1992 року №2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст.5 вказаного Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ч. ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч.1 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Публічна інформація, згідно із ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено забезпечення доступу до інформації шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до положень ч.1-6 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Відповідно до положень ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації`Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Дії суб`єкта владних повноважень, натомість, це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може виражатись, як приклад, у певних рішеннях, актах, листах тощо (тобто мати певне матеріальне вираження), які негативно впливають на права, свободи, інтереси фізичної чи юридичної особи.

Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень, встановлених законодавством становить бездіяльність цього суб`єкта, а дії, вчинені ним під час здійснення управлінських функцій є діями суб`єкта владних повноважень у розумінні ст.5 КАС України.

Суд зазначає, що одним із спірних моментів в межах даного спору є те, що відповідач не надав позивачу запитувану інформацію на повторний інформаційний запит.

Як вбачається із запиту та встановлено судом під час судових засідань, вказаний запит позивачем направлено на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивач, під час судових засідань, підтвердив, що направив запит на електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не знав, що вказана електрона пошта не є електронною поштою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Відповідно до роздруківки сторінка офіційного сайту Нерубайської сільської ради електронною адресою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області є «» (а.с.74).

Отже, направлений позивачем запит не був отриманий Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, оскільки направлений на іншу електронну адресу, а тому Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області не знала та не могла знати про такий інформаційний запит у зв`язку з чим і не вчиняла жодних дій щодо надання інформацій за даним запитом.

З урахуванням зазначеного суд не вбачає наявності обґрунтованих підстав для констатування бездіяльності відповідача щодо ненадання запитуваної інформації та задоволення позовних вимог позивача в даній частині.

Крім того, суд зазначає, що в прохальній частині позову позивач також просить визнати протиправними та скасувати Рішення Нерубайської сільської ради №697-VІІ від 22.08.2019 року.

В свою чергу, згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У підпункті 4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення КСУ №19-рп/2011 від 14.12.2011 року по справі №1-29/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З наведених процесуальних норм Закону вбачається, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, наявність вказівки у законі на можливість оскарження рішення до суду не є безумовною підставою для задоволення позову.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав.

Суд звертає увагу, що оскаржуване не позивачем Рішення Нерубайської сільської ради №697-VІІ від 22.08.2019 року прийняте відносно ОСОБА_2 щодо відмови у наданні йому дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку з тим, що зазначена земельна ділянка площею 0,06 га за адресою: АДРЕСА_1 рішенням сесії сільської ради №746-VII від 06 червня 2014 року виділена жителю с.Нерубайське.

Тобто, вказане рішення прийнято відносно іншої особи і немає жодного відношення до прав, свободи або законних інтересів позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування Рішення Нерубайської сільської ради №697-VІІ від 22.08.2019 року жодним чином не порушує права позивача, а тому не підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що у задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з Нерубайської сільської ради коштів сумі 20000 грн на відшкодуваня шкоди, заподіяної бездіяльністю, також належить відмовити так, як дана позовна вимога є похідною від вимоги щодо визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання запитуваної інформації протиправною, в задоволенні якої позивачу судом відмовлено.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні Адміністративного позову ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення №697-VІІ від 22.08.2019 року, стягнення коштів на відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 26.02.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 );

Відповідач: Нерубайська сільська рада (, 67661, Одеська обл., Біляївський р-н, с.Нерубайське, Площа Партизан, 4);

Третя особа: ОСОБА_2 (РНОКППНОМЕР_2, АДРЕСА_6 .

Суддя П.П. Марин

.