Справа № 420/5854/19
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Одеса справа № 420/5854/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс-Руда» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов з урахуванням наданих уточнень до адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс-Руда» до Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління про визнання протиправною (недійсною) та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2019 року до Акту від 20.05.2019 року №119/28-10-49-07/34526544/22 в частині сплати штрафів у розмірі 55858,04 грн. по податковим накладним №702, 703 та 704 від 31.12.2019 року та розрахунках коригування №32, 39 від 31.12.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що застосування до нього штрафних санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних є неправомірним та незаконним, оскільки ним було вжито всіх заходів для своєчасного подання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується наданими до суду доказами. Разом з тим, такі податкові накладні з незалежних від позивача обставин, були зареєстровані відповідачем значно пізніше, з огляду на що у Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління не було законодавчих підстав для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, а отже воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим що, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято ним правомірно на підставі акта перевірки, яким встановлено порушення позивачем граничного терміну реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) дата яких припадає на період з 31.12.2018 року по 15.01.2019 року від 1-го до двох днів. Таким чином відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, а також винесене податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, а вимоги визначені у позові є безпідставними.

Ухвалою суду від 08.10.2019 року адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 22.11.2019 року в підготовчому засіданні без виходу до нарадчої кімнати прийнято уточнення позовних вимог, якими змінено назву відповідача з Одеського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління та зменшено позовні вимоги.

Представники позивача та відповідача надали через канцелярію суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із відсутності потреби заслухати свідка чи експерта та з урахуванням клопотань наданих представниками сторін, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Судом у справі було встановлено наступне.

06.05.2019 року головним державним ревізором-інспектором податкового супроводження підприємств функціонування інфраструктури водного транспорту Одеського управління Офісу великих платників податків ДФС Тарасовою С.С. проведено камеральну перевірку даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість з питання дотримання підприємством ТОВ «Тіс-Руда», граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (діла ЄРПН) у період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем було складено акт від 20.05.2019 року №119/28-10-49-07/34526544/22, у висновках якого зазначено про порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, а саме за затримку реєстрації: податкових накладних: №702 від 31.12.2018 року - зареєстрована 16.01.2019 року (кількість днів затримки - 1); №704 від 31.12.2018 року - зареєстрована 16.01.2019 року (кількість днів затримки - 1); №703 від 31.12.2018 року - зареєстрована 17.01.2019 року (кількість днів затримки - 2); розрахунків коригування до податкових накладних №32 від 31.12.2018 року - зареєстрований 16.01.2019 року (кількість днів затримки 1); №39 від 31.12.2018 року - зареєстрований 16.01.2019 року (кількість днів затримки 1) (т.1 а.с.80-83).

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2019 року (далі ППР), яким до позивача було застосовано штраф на суму 55858,04 грн., а саме за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 558580,26 грн. (т.1 а.с.78).

Не погоджуючись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників ДФС від 24.06.2019 року №.

Однак рішенням про результати розгляду скарги залишено ППР № від 24.06.2019 року без змін та скаргу позивача без задоволення.

Дослідивши адміністративний позов позивача та відзив Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування та повернення в разі переплати, права та обов`язки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2010 року №1246 (далі Порядок ведення ЄРПН) податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації;

розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (далі - розрахунок коригування) - електронний документ, який складається платником податку до податкової накладної відповідно до вимог Кодексу в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації;

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 ПК України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця.

При цьому ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Згідно пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок, як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Так, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Таким чином, аналіз змісту вищенаведених норм дає підстави для висновку, що штрафні (фінансові) санкції, згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, можуть бути застосовані лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний, відповідно до вимог ПК України, скласти та зареєструвати податкову накладну у зв`язку з настанням однієї з подій: постачання товарів/послуг або надходження коштів від покупця як авансу.

Згідно п.2-3 Порядку ведення ЄРПН операційний день - частина дня, протягом якої здійснюються прийняття від платників податку податкових накладних та/або розрахунків коригування та реєстрація або зупинення реєстрації.

Операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

Відповідно до вимог п.201.10 Податкового кодексу якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 15.01.2019 року о 16:22 було надіслано на реєстрацію в ЄРПН податкову накладу (далі - ПН) №542 від 31.12.2018 року (т.1 а.с.19) та відповідно до розділу Б опису товарів/послуг якої вказано: бухгалтерська довідка по операціям для використання в негосподарській діяльності (п/н 307 від 31.12.2018р Трансінвестсервіс ТОВ з ІІ); бухгалтерська довідка по операціям для використання в негосподарській діяльності (п/н 220 від 31.12.2018р Трансінвестсервіс ТОВ з ІІ); бухгалтерська довідка по операціям для використання в негосподарській діяльності (п/н 12 від 26.12.2018р ЮГ МЕДІА ГРУП); бухгалтерська довідка по операціям для використання в негосподарській діяльності (п/н від 04.12.2018р ТОВ Партнер Дістрібьюшн); бухгалтерська довідка по операціям для використання в негосподарській діяльності (п/н 87 від 05.12.2018р Одес. Музкомедія Комунальна установа).

З розділу А вказаної ПН зазначено: загальна сума коштів, що підлягає сплаті, з урахуванням податку на додану вартість 120 307,80 грн.; загальна сума податку на додану вартість, у тому числі: 20 051,30 грн.; загальна сума податку на додану вартість за основною ставкою 20 051,30 грн.; усього обсяги постачання за основною ставкою (код ставки 20) 100 256,50 грн. (т.1 а.с.21-23).

Разом з тим, податковим органом вказану ПН №542 не прийнято з підстав того, що сума рядків V і VI розділу А (100256,50 грн.) не дорівнює сумі значень рядків графи «Обсяги постачання» розділу Б (100256,46 грн.) про що сформовано квитанцію про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 15.01.2019 року час складання 16:32:06 (т.1 а.с.25).

Відповідно до тверджень відповідача у відзиві вказана квитанція направлена о 16:32:06 на адресу позивача, проте суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, що вищевказана квитанція, яка сформована о 16:32:06 в цю ж мить направлена до відповідача та/або була ним отримана (т.1 а.с.184-195).

При цьому як вбачається з наданих скрін-шотів позивачем, а саме з даних відображених в системі надсилання та реєстрації податкових накладних та системи 1С-звіт, квитанцію про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 15.01.2019 року час складання 16:32:06 - ТОВ «Тіс-Руда» фактично отримано лише о 20:02 годині, тобто після закінчення операційного дня (т.1 а.с.282).

На підставі отриманої 15.01.2019 року о 20:02 квитанції, позивачем після усунення вказаної помилки в такій квитанції, повторно 15.01.2019 о 20:05, 20:09, 20:14 направлялась на реєстрацію в ЄРПН податкова накладна №542 від 31.12.2018 року. При цьому, як вказано позивачем у відповіді на відзив, програмним комплексом 1С-Звіт, вказаній накладній присвоєний номер 702 (т.1 а.с.17-18, 20, 212-224).

Судом встановлено, що ПН №702 має ті ж самі показники та описи розділів А і Б, що й ПН №542 та складена на підставі тієї ж бухгалтерської довідки по операціям для використання в негосподарській діяльності, але вже з виправленою сумою рядків V і VI розділу А (100256,50 грн.), які в свою чергу дорівнюють сумі значень рядків графи «Обсяги постачання» розділу Б, що вбачається також з наявного в матеріалах справи звіту, який надіслано на адресу позивача Єдиним вікном подання електронних документів ДФС України (т.1 а.с.26-28).

Податкову накладу №702 від 31.12.2018 року (яка тричі направлялась на адресу податкової) відповідно до квитанції №1 доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України та прийнято 16.01.2019 року о 8:00:00, яку Автоматизована система «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України направила на електронну адресу ТОВ «Тіс-Руда» (т.1 а.с.29-30).

Разом з тим, як було встановлено судом, 03.01.2019 року, розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №2 було сторновано ПН №702 шляхом обнуління (сторнування) рядків податкової накладної згідно якого віднято: загальну суму податку на додану вартість, у тому числі: -20 051,30 грн.; загальну суму податку на додану вартість за основною ставкою -20 051,30 грн.; усього обсяги постачання за основною ставкою (код ставки 20) -100 256,50 грн. (т.1 а.с.31), який доставлено та прийнято податковим органом 31.01.2019 року (т.1 а.с.33-34).

В подальшому позивач враховуючи невдалі спроби зареєструвати податкову накладну №542 від 31.12.2018 року, яка в подальшому була трансформована в податкову накладну №702 від 31.12.2018 року, здійснив повторну спробу щодо реєстрації податкової накладної, але вже з новим номером №704 від 31.12.2018 року (т.1 а.с.42-43).

Судом встановлено, що податкова накладна №704 від 31.12.2018 року сформована з такими же показниками, як й ПН №702 (яка в свою чергу сформована з виправленими показниками ПН №542) та була відправлена 15.01.2019 року о 20:14хв. на реєстрацію в ЄРПН, на яку 16.01.2019 року позивачем отримано квитанцію о 08:05хв. про її отримання податковим органом, а сама реєстрації вказаної податкової накладної була вже здійснена 17.01.2019 року о 08:36хв. (т.1 а.с.44-49).

Суд звертає увагу, що податкові накладі №№542, 702 та 704 з аналогічними показниками щодо опису (номенклатури) товарів/послуг продавця та сумами податку на додану вартість.

Згідно вимог п.185.1 Податкового кодексу України Об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Суд зазначає, що в результаті однієї господарської операції виникає лише одне податкове зобов`язання відповідного виду (ПДВ) та можливість застосування лише однієї штрафної санкції у разі його невчасного виконання декларування.

Таким чином з врахуванням вищенаведених встановлених судом обставин, суд зазначає, що об`єкт оподаткування виник лише один, та відповідно й податкове зобов`язання з ПДВ теж лише одне, тобто позивач не мав обов`язку реєструвати податкові накладні 702 та 704, оскільки події постачання товарів/послуг або надходження коштів від покупця як авансу були відсутні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 26.06.2018 року по справі №813/4556/16.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 15 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року №557 якщо автором надіслано до контролюючих органів кілька примірників одного електронного документа (у разі виправлення, неотримання першої квитанції тощо), оригіналом вважається електронний документ, надісланий до контролюючих органів останнім до закінчення граничного строку, встановленого законодавством для подання такого документа, за умови, що його було сформовано правильно та прийнято (зареєстровано), про що автору надійшла друга квитанція про прийняття.

Отже, останнім документом який був надісланий до закінчення граничного строку є податкова накладна №542 від 31.12.2018 року, а отже відповідно до вищенаведених норм суд доходить висновку, що штрафні санкції не повинні передбачатись саме за порушення граничних термінів при реєстрації податкових накладних №№702 та 704 від 31.12.2018 року.

Крім того суд враховує, що позивачем фактично отримано першу квитанцію про не прийняття податкової накладної №542 від 31.12.2018 року 15 січня 2019 року о 20:02, тобто після операційного дня на підставі наданих ним доказів та не спростування останніх достатніми доказами відповідачем, що в силу п.201.10 Податкового кодексу України дає підстави вважати, що така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому суд зазначає, що в межах позовних вимог цієї справи суд не надає оцінки правомірності дій позивача, щодо зміни номерів податкових накладних, оскільки таке питання не є предметом спору та не було покладено в основу прийнятого податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2019 року.

Також, як встановлено судом позивачем 15.01.2019 року о 16:37 (т.1 а.с.37-39) надсилалась на реєстрацію в ЄРПН податкова накладна №703 від 31.12.2018 року (т.1 а.с.35-36), однак квитанція про прийняття такої податкової накладної надійшла на адресу позивача та була сформована лише 17.01.2019 року о 09:08:21 годині (т.1 а.с.40-41).

15.01.2019 року о 18:25хв. позивачем також надіслано на реєстрацію в ЄРПН розрахунок коригування до податкової накладної зареєстрованої в ЄРПН №32 від 31.12.2018 року, при цьому квитанцією від 15.01.2019 року о 18:26:2019 року (т.1 а.с.57) не прийнято вказаний розрахунок, але фактично така квитанція була надіслана позивачу 16.01.2019 року о 7:59, що підтверджується скрін-шотом системи 1С-Звіт, який наявний в матеріалах справи (т.1 а.с.50-55, 58).

В подальшому 16.01.2019 року о 08:37 позивачем повторно направлено ідентичний розрахунок коригування до податкової накладної зареєстрованої в ЄРПН №32 від 31.12.2018 року, який відповідно до квитанції від 16.01.2019 року о 08:38:00 був прийнятий податковим органом (т.1 а.с.58-63).

З врахуванням встановлених вищенаведених обставин суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 року №851-ІV Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Також учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано роздруківки (скрін-шоти) з системи 1С-Звіт, які є паперовою копією електронних документів, а саме: повідомлень про отримання податкової накладної, квитанцій про реєстрацію/не реєстрацію податкових накладних, підтвердження відправлення податкових накладних.

Таким чином, вказані докази, що були надані позивачем є копією електронних документів, що посвідчують ті обставини на які посилається позивач.

Враховуючи наведене суд зазначає, що квитанції про прийняття або не прийняття податкової накладної №703 від 31.12.2018 року та розрахунку коригування до податкової накладної №32 від 31.12.2018 року, надіслані податковим органом вже після операційного дня на підставі наданих доказів позивачем, що в силу п.201.10 Податкового кодексу України дає підстави вважати, що така податкова накладна та розрахунки коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, як вбачається з матеріалів справи позивачем 15.01.2019 року о 19:52 надіслано на реєстрацію в ЄРПН розрахунок коригування до податкової накладної зареєстрованої в ЄРПН №39 від 31.12.2018 року (т.1 а.с.64-66), проте квитанцію №1 про прийняття вказаного розрахунку надійшла лише 16.01.2019 року о 08:00:00 (т.1 а.с.67-71).

При цьому суд не погоджується з позивачем щодо посилання на те, що квитанцію прийняту стосовно розрахунку коригування до податкової накладної №39 від 31.12.2018 року прийнято після операційного дня виходячи з наступного.

Листом Державної фіскальної служби від 31.01.2019 року №5113/6/99-99-09-07-02-15 вказано, що у разі якщо адресатом є контролюючий орган, після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка. Автоматизована перевірка здійснюється у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня або за 1 годину до його закінчення (т.2 а.с.11).

При цьому суд вказує, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем направлено вказаний розрахунок коригування саме 15.01.2019 року о 19:52, тобто в межах операційного дня та з врахуванням вищезазначеного листа ДФС України, суд доходить висновку, що прийняття до реєстрації в ЄРПН такого розрахунку саме 16.01.2019 року обумовлено тим, що такий надіслано менше ніж за 1 годину до закінчення операційного дня.

Таким чином надходження розрахунку коригування №39 від 31.12.2018 року на реєстрацію в ЄРПН саме 16.01.2019 року, а не 15.01.2019 року (з врахуванням того, що позивачем він направлявся в межах операційного дня) є причиною, яка незалежить від нього, а тому не є порушенням граничного строку його реєстрації.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

При цьому суд зазначає, що податковим порушенням є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Наведене тлумачення відповідає і практиці застосування норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) Європейським судом з прав людини.

Так, частиною другою статті 6 Конвенції визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року "Справа "Компанія "Вестберґатаксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що для цілей статті 6 Конвенції заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні.

Отже у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" було застосовано третій критерій тесту Енгеля для визначення випадків, коли йдеться про кримінальне обвинувачення, у розумінні Конвенції, а саме - критерій правових наслідків для адресата.

Таким чином Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення, як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції.

Передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України штрафи, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям, притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини.

Крім того, суд враховує також повідомлення від ДФС України, що знаходяться на офіційному сайті ДФС України з інформацією, що у зв`язку із перенавантаженням серверу ДФС та необхідністю своєчасного прийому податкових накладних/розрахунків, запити щодо отримання відомостей з ЄРПН обробляються із затримкою в часі. Дана обставина підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному сайті ДФС України від 15.01.2019 року (http://sfs.gov.ua/media-tsentr/novini/364075.html) (т.2 а.с.15)

Суд також приймає до уваги повідомлення від ДФС України, що знаходяться на офіційному сайті ДФС України з інформацією, що у зв`язку із перенавантаженням серверу ДФС та необхідністю своєчасного прийому податкових накладних/розрахунків, запити щодо отримання відомостей з ЄРПН обробляються із затримкою в часі, а також те, що 15 січня 2019 року о 10 год. 15 хв. вийшов з ладу один з серверів ЄАІС ДФС (http://sfs.gov.ua/media-tsentr/novini/364081.html).

Також суд при прийнятті рішення враховує те, що позивачем як встановлено судом тричі направлялась ПН №702 від 31.12.2018 року, однак податковим органом на адресу ТОВ «Тіс-Руда» о 20:05, 20:09 та о 20:14 направлялись квитанції щодо не прийняття такої податкової накладної проте в графі номеру податкової накладної вказувалось, що такі квитанції направляються стосовно ПН №542 від 31.12.2018 року (яка в свою чергу направлялась лише один раз та відповідно до якої квитанцію позивачем було отримано о 20:02), що підтверджується електронними доказами з системі 1С-Звіт (т.1 а.с.215-224), що в свою чергу також вказує на не належну роботу серверу ДФС.

З огляду на вищезазначене, суд при розгляді адміністративної справи №420/5854/19 враховує те, що позивачем було вчинено всіх необхідних дій відповідно до податкового законодавства для реєстрації спірних податкових накладних та розрахунків у встановлений законодавством термін. Однак такі податкові накладні та розрахунки були зареєстровані з порушенням строку саме через дії податкового органу, з огляду на що суд доходить висновку про відсутність вини платника податку щодо їх несвоєчасної реєстрації.

За таких умов суд вважає, що контролюючим органом необґрунтовано та безпідставно застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс-Руда» штраф за порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних №702 від 31.12.2018 року, №704 від 31.12.2018 року, №703 від 31.12.2018 року та розрахунків коригування №32 від 31.12.2018 року та №39 від 31.12.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МП Ефес».

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додане платіжне доручення №337 від 23.09.2019 року на суму 1 921,00 грн. (т.1 а.с.5) про сплату судового збору за подання адміністративного позову.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс-Руда» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору з Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 132, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Тіс-Руда до Офісу великих платників податків Державної податкової служби в особі Одеського управління задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № від 24.06.2019 року до Акту від 20.05.2019 року №119/28-10-49-07/34526544/22 в частині сплати штрафів у розмірі 55858,04 грн. по податковим накладним №702, 703 та 704 від 31.12.2019 року та розрахунках коригування №32, 39 від 31.12.2019 року

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тіс-Руда (67543, Одеська область, Лиманський район, село Визирка, вул. Олексія Ставніцера, 50, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. сплачені за платіжним дорученням №337 від 23.09.2019року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.