Справа № 360/3142/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року справа №360/3142/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Геращенка І.В.

Сіваченка І.В.

при секретарі судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: Мєдвєдєв С.С.

відповідач: Резнікова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Свергун І.О.) від 25 листопада 2019 року (повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року) у справі №360/3142/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2019р. №6, № 6, № 6, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.04.2019р. №6 про застосування штрафних санкцій у розмірі 1 гривні, № 6 про застосування штрафних санкцій у розмірі 941 535,75 грн., № 6 про застосування штрафних санкцій у розмірі 680,00 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2019р. № 6, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 941535,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що згодна з резолютивною частиною рішення, але вважає за необхідне доповнити мотивувальну частину трьома мотивами позову, а саме: підзаконний акт Указ Президента України не може бути підставою та порядком застосування штрафів бо це не закон; зазначення у акті іншого будинку ніж у якому проводили перевірку, в акті зазначено, що провели перевірку у будинку2, а насправді проводили перевірку у іншому будинку, це є внесенням недостовірних даних; акт перевірки, до якого внесені недостовірні дані та який складений з чисельними порушеннями закону не може бути носієм доказової інформації.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 року №6 в сумі 941 535,75 грн. та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148. Відповідач зазначив, що згідно наданих до перевірки документів, а саме: книга обліку доходів, яка зареєстрована в журналі реєстрації №4253 від 11.06.2014 року у ДПІ у м.Лисичанську, та періодичний звіт скорочений з №1209 02/01/19 по №1294 28/03/19 від 29.03.2019 року, що є продуктом реєстратора розрахункових операцій, який не зареєстрований у встановленому порядку та не переведений у фіскальний режим роботи, у книзі обліку доходів за період з 01.01.2019 року по 29.03.2019 року сума доходу від реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення складає 467 817 53 грн, а в періодичному звіті за період з 01.01.2019 року по 29.03.2019 року сумі від реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення у готівковій формі складає 644 472,24 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, постановленою на місці в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, замінено відповідача Головне Управління ДФС у Луганській області на його правонаступника Головне Управління ДПС у Луганській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець 25.03.2014 року, номер запису 2 008696, види діяльності - 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах та ін. (арк. спр. 34-35).

18.11.2014 року Державною службою з лікарських засобів позивачеві видано ліцензію серії АЕ №295149 на здійснення роздрібної торгівлі лікарськими засобами (арк. спр. 9).

На підставі наказу від 28.03.2019 року № 347 та направлень на перевірку від 28.03.2019 року №№281, 282 відповідачем проведено фактичну перевірку аптеки № 1 «ВИТА-ЛИС» за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (арк. спр. 68, 69, 70).

За результатами фактичної перевірки складено акт від 05.04.2019р. № 0043/12/32/14/06//195 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.04.2019р.:

- № 6, яким на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 грн (арк. спр. 127-128);

-№ 6, яким на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 121.1 ст. 121, п. 117.1 ст. 117 ПК України до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 680 грн (арк. спр. 124-126);

-№ 6, яким на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, абз. 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995р. № 436/95 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 941535,75 грн. (арк. спр. 122-123).

Судом першої інстанції визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 25.04.2019р. № 6.

Позивачем рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Луганській області від 25.04.2019 р. № 6 та № 6 не оспорюється.

Відповідно до вимог пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За приписами підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до вимог п.п.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно з пунктом 80.4 статті 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок визначено статтею 81 Податкового кодексу України, за приписами пункту 81.1 якої посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; -службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, фактична перевірка здійснена на підставі наказу ГУ ДПС у Луганській області від 28.03.2019 року № 347 «Про проведення фактичної перевірки».

Факт вручення позивачеві копії зазначеного наказу, пред`явлення направлень на перевірку від 28.03.2019 року № 281, №282 та службових посвідчень перед початком перевірки підтверджується особистим підписом працівника позивача ОСОБА_2 (а.с. 69-70).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що здійснюючи перевірку позивача, працівники державної податкової служби діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законодавством.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зазначення в акті перевірки адреси аптеки « ІНФОРМАЦІЯ_1 -ЛИС»: кв АДРЕСА_1 , за наявності самого факту перевірки, проти якого позивач не заперечує, не дає підстав вважати, що цей акт є недійсним.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у наданому позивачем разом із позовом нефіскальному чеку від 29.03.2019р. також зазначено адресу аптеки «ВИТА-ЛИС»: кв. Ленінського комсомолу, 2 (арк. спр. 24). За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині колегією суддів не прийнято до уваги.

Податковим повідомлення-рішенням від 25.04.2019р. № 6 на підставі підпункту 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 941535,75грн..

Підставою для прийняття спірного рішення послужив встановлений актом перевірки факт порушення позивачем вимог п. 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017р. № 148 (зі змінами та доповненнями), а саме за період з 01.01.2019 року по 29.03.2019 року готівка у сумі 188307,15 грн. не оприбуткувано в день одержання готівки у повній сумі їх фактичного надходження в книгу обліку доходів, чим порушено вимоги пунктів 11 розділу ІІ Положення №148.

Актом перевірки встановлено, що згідно наданих документів, а саме: книга обліку доходів яка зареєстрована в журналі реєстрації за №4253 від 11.06.2014 року у ДПІ у м.Лисичанську та періодичний звіт скорочений з №1209 02/01/19 по №1294 28/03/19 від 29.03.2019 року, що є продуктом реєстратора розрахункових операцій, який не зареєстрований у встановленому порядку та не переведений у фіскальний режим роботи, у книзі обліку доходів за період з 01.01.2019 року по 29.03.2019 року сума доходу від реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення складає 467 817 53 грн, а в періодичному звіті за період з 01.01.2019 року по 29.03.2019 року сумі від реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення у готівковій формі складає 644 472,24 грн. Сума, яка не оприбуткована (різниця) між книгою доходів, яка зареєстрована в журналі реєстрації за №4253 від 11.06.2014 року у ДПІ у м.Лисичанську та періодичний звіт скорочений з №1209 02/01/19 по №1294 28/03/19 від 29.03.2019 року, що є продуктом реєстратора розрахункових операцій, який не зареєстрований у встановленому порядку та не переведений у фіскальний режим роботи, склала 188 307,15 грн.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно пункту 11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017р. № 148, (в редакції, чинній до 15.02.2019р.) готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

Оприбуткуванням готівки в касах фізичних осіб - підприємців, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх товарними чеками (квитанціями) і веденням книги обліку доходів і витрат (або книги обліку доходів), є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у книзі обліку доходів і витрат (або книзі обліку доходів) на підставі товарних чеків (квитанцій).

Відповідно до пункту 11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 року №148 (в редакції з 15.02.2019р.) готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.

За приписами наведеної норми оприбуткуванням готівки в касах суб`єктів господарювання, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням КОРО без застосування РРО, є занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.

Оприбуткування та облік фізичними особами - підприємцями отриманих доходів здійснюється в книгах обліку доходів і витрат (або книгах обліку доходів) у порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлена відповідальність за порушення юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами, особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, норм з регулювання обігу готівки, що встановлюються Національним банком України, у вигляді застосування штрафу: за неоприбуткування (неповне оприбуткування) у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, порушення позивачем вимог пункту 11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017р. № 148, та суму штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням від 25.04.2019р. № 6, відповідачем було встановлено (визначено) як різниця між сумою за періодичним звітом скороченим з № 1209 02/01/19 по № 1294 28/03/2019 від 29.03.2019 р. та сумою, зазначеною у книзі доходів за № 4253 від 11.06.2014р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що аналіз норм ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР та Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затв. наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016р. № 547, дозволяє дійти висновку, що достовірними можуть вважатися дані про розрахункові операції, проведені через зареєстрований в установленому порядку, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій.

Водночас, як установлено судом, періодичний звіт скорочений з № 1209 02/01/19 по № 1294 28/03/2019 від 29.03.2019р., інформацію з якого взято для обрахунку штрафної (фінансової) санкції, є продуктом незареєстрованого, неопломбованого та не переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій. Таким чином, відомості щодо сум розрахункових операцій за вказаним періодичним звітом не можуть вважатися достовірними та не можуть бути взяті для обрахунку суми неоприбуткованих коштів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019р. № 6, а тому вірно задоволено позов в цій частині.

Доводи позивача про те, що Указ Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 не може бути підставою для застосування штрафу, бо це не закон, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наступне.

Пунктом 22 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Частиною 2 статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" від 08.06.95 р. N 1/95-к Президент України був наділений повноваженнями видавати укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Зміст вказаних вище положень, з врахуванням суспільно-політичних передумов їх прийняття, дозволяє прийти до висновку, що Укази Президента України з питань економічної реформи, не врегульованих чинним на той час законодавством України, видані у відповідності до Конституційного Договору, є обов`язковими для виконання на всій території України до прийняття відповідних законів.

З преамбули Указу Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 вбачається, що його метою є поліпшення стану готівкового обігу, визначення єдиних підходів до встановлення відповідальності за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки та запобігання зловживанням під час здійснення операцій з готівкою, приховуванню доходів.

Указ Президента України від 12.06.1995р. № 436/95, зокрема, врегулював питання відповідальності суб`єктів господарювання за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах.

Згідно з нормами Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР, так само як і положень інших законів України, законодавцем не визначено серед правопорушень не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівки в касах та не встановлена відповідальність за таке діяння.

З прийняттям Конституції України 1996 року Указ Президента України від 12.06.1995р. №436/95 скасовано не було та інших законів, сфера дії яких би охоплювала відносини, регламентовані цим Указом, прийнято не було.

Отже, Указ Президента України від 12.06.1995р. № 436/95, який прийнятий в період дії Конституційного Договору, має юридичну силу Закону України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 26 квітня 2019 року у справі №822/551/17.

Указ Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 втратив чинність на підставі Указу Президента України від 20 червня 2019 року N 418/2019.

Тобто, на дату прийняття спірного рішення Указ Президента України від 12.06.1995р. № 436/95 був чинним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №360/3142/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі №360/3142/19 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 25 лютого 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 26 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 25 лютого 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко