Справа № 120/1907/19-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1907/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

19 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Градо Строй" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (повний текст рішення складено 04 листопада 2019 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Градо Строй" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач 13.06.2019 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення № від 18.01.2019 про визначення податкового зобов`язання із земельного податку у сумі 1 283 998 грн. 28 коп.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Стягнуто з ТОВ "Градо Строй" на користь держави судовий збір за позовом ТОВ "Градо Строй" у сумі 19 210 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що орендодавцем не вживались ніякі заходи передбачені договором та нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України щодо стягнення плати за невиконання умов договору, не надсилались претензії, ні вимоги щодо невиконання чи неналежного виконання договору. Вказує на те, що договір оренди землі є цивільно- правовим, а тому, суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору.

Також позивач вказує на те, що податковим органом в супереч нормам чинного законодавства нараховане зобов`язання поза межами строку визначеного в п. 102.1 ст. 102 ПК України.

Разом з тим, позивач зазначає, що податковим органом невірно зазначено грошове зобов`язання з "Земельного податку" оскільки ТОВ "Градо Строй" не є платником даного податку та не має в своїй власності земельних ділянок.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні 05.02.2020 судом не допущено представника відповідача до участі у судовому засіданні як такого, що немає права представляти інтереси відповідача. Протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

05.02.2020 до суду надійшла заява ТОВ "Градо Строй" про відкладення судового засідання у справі на іншу дату.

В подальшому, розгляд справи було перенесено на 12.02.2020. Проте, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю члена колегії (лікарняний), розгляд справи перенесено на 19.02.2020.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

24.09.2013 позивачем з Вінницькою міською радою укладений договір оренди земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 1, кадастровий номер :01:014:0018. Вказаний договір зареєстрований Департаментом комунальних ресурсів Вінницької міської ради 01.10.2013.

У грудні 2018 року відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування та сплати орендної плати за землю за 2013-2016 роки.

29.12.2018 за результатом вказаної перевірки складений акт за № 6266/1415/38445265. Під час проведення перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем, зокрема, п.п. 270.1.1. п. 270.1 ст. 270, п. 286.2., 286.4. ст. 286, ст. 288 ПК України у зв`язку із чим занижено орендну плату за земельні ділянки за період 2013-2016 роки на загальну суму 1 027 198, 62 грн.

18.01.2019 на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення за № , яким позивачеві донараховано грошове зобов`язання з земельного податку у сумі 1 027 198, 62 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 256 799,66 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем позивачеві правомірно нараховане грошове зобов`язання з орендної плати юридичних осіб у сумі 1 027 198, 62 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на суму 256 799, 66 грн а тому, спірне податкове повідомлення рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно п. 14.1.136 ст. 14 ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Відповідно до п. 14.1.147 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 270.1.1. ч. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу, зокрема, не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ч. 123.1. ст. 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки, а платником орендної плати є орендар такої земельної ділянки, в разі несплати орендарем обов`язкових платежів з орендної плати за землю, контролюючий орган зобов`язаний здійснити нарахування сум податку. При цьому, визначення суми податкового зобов`язання контролюючим органом самостійно тягне за собою накладення на платника податків штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.09.2013 позивачем з Вінницькою міською радою укладений договір оренди земельної ділянки.

Пунктом 10.1. вказаного договору оренди передбачено, що орендна плата обчислюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі та складає 240 410 грн., сплачується щомісячно. У разі зміни розміру ставки земельного податку, нормативної грошової оцінки, індексації, нормативно-грошова оцінка підлягає зміні.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем до матеріалів справи не додані належні та допустимі докази сплати ним орендної плати за землю у спірний період та не спростовано факт несплати орендної плати позивач.

Під час проведення перевірки відповідачем встановлено факт несплати позивачем орендної плати за період 2013-2016 років. Орендна плата нарахована згідно вимог договору, виходячи з визначеної суми 240 410 грн. та з урахуванням кумулятивного застосування індекса інфляції. Сума несплаченої орендної плати за вказаний період склала 1 027 198,62 грн., яка відображена у спірному податковому повідомленні рішенні.

Разом з тим, в апеляційній скарзі позивач вказує на те, що орендодавцем не вживались заходи передбачені договором та нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України щодо стягнення за невикористання умов договору, не надавались претензії, ні вимоги щодо не виконання або неналежного виконання договору. Враховуючи те, що договір оренди землі є цивільно-правовим, а тому, суб`єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Оскільки Податковим кодексом України встановлено мінімальний розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, позивач повинен був сплачувати орендну плату, річна сума платежу по якій не може бути меншою встановленого законом розміру.

Отже, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №804/985/15 та від 28.03.2019 у справі №814/1834/16.

У зв`язку з наведеним, суд також відхиляє доводи позивача про те, що орендарем не вживались заходи щодо стягнення орендної плати, оскільки відсутність таких дій орендаря не звільняє орендодавця від своєчасної сплати орендної плати у повному обсязі у відповідності до умов договору оренди земельної ділянки від 24.09.2013.

Щодо посилань позивача на ст. 287 та п. 102.1. ст. 102 ПК України стосовно обов`язку контролюючого органу визначити грошове зобов`язання у строк не пізніше закінчення 1095 днів, то судом першої інстанції вірно зазначено, що вказаний строк відліковується з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Крім того, згідно п. 102.2. ст. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо, зокрема, податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Відносно податкових декларацій з плати за землю за період 2013-2015 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи надані податкові декларації з плати за землю за вказаний період, згідно яких строк їх подання визначений - 08.10.2015 року, всі декларації подані в один день. Надані декларації не містять відомостей будь-яких нарахувань, тобто другий аркуш декларацій відсутній. На підтвердження факту надання вказаних декларацій позивачем надані електронні квитанції. Всі квитанції під одним номером "2" та від однієї дати 08.10.2015, у всіх трьох квитанціях зазначений один і той же реєстраційний номер документу НОМЕР_1 , всі квитанції містять один і той же електронний xml-файл 19499J20150228/XML.

При цьому, з листа Начальника управління обслуговування платників від 13.05.2019 за № 460/02-32-08-01-27 вбачається, що згідно інформаційної бази даних позивач є суб`єктом електронного документообігу з 17.03.2016, тобто у 2015 році він не мав технічної можливості подання звітності в електронному вигляді. Перша звітність подана 21.03.2016.

Також у листі вказано, що зазначені квитанції не відповідають Формату (стандарту) електронного документа звітності суб`єкта господарювання, призначеного для формування та передачі звітності в електронному вигляді суб`єктами господарювання, який затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 29.11.2013 за № 729 та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 за № 557.

Разом з тим, в назвах файлу xml в усіх трьох квитанціях значиться звітний рік 2015, хоча мав би також значитись 2014 та 2013 рік.

Крім того, в інформаційній базі ДФС відсутня інформація про прийняті від ТОВ "Градо Строй" податкові декларації з плати за землю за формулою J0602004 за звітні періоди 2013-2015 роки.

Отже, враховуючи, що відповідачем спростовано доводи позивача про подання належних податкових декларацій, доводи позивача щодо обов`язку контролюючого органу визначити грошове зобов`язання у строк не пізніше закінчення 1095 днів є необґрунтованими та безпідставними.

Відносно того, що в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях визначено грошове зобов`язання за платежем "Земельний податок" суд зазначає, що згідно висновків акту перевірки, на підставі якого прийнято рішення, а також зазначеного у ньому коду платежу 18010600, який згідно Переліку форм оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений наказом ДФС України від 10.04.2015 за № 267 відповідає саме "орендній платі юридичних осіб", оскаржуване рішення прийнято щодо визначення грошового зобов`язання саме з орендної плати за землю, а тому, судом першої інстанції вірно вказано, що зазначення в оскаржуваному рішенні грошового зобов`язання з земельного податку є технічною помилкою.

При цьому, така обставина не звільняє позивача від обов`язку сплати орендної плати за землю у відповідності до норм Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення встановлений ст. 77 КАС України, та доведено правомірність податкового повідомлення рішення № від 18.01.2019 про визначення податкового зобов`язання із земельного податку у сумі 1 283 998 грн. 28 коп., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ТОВ "Градо Строй" залишено без задоволення, то відшкодування судових витрат не здійснюється.

При цьому, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження від 13.12.2019 задоволено клопотання ТОВ "Градо Строй" про відстрочення сплати судового збору та відстрочено ТОВ "Градо Строй" сплату судового збору в розмірі 28 815 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 до ухвалення рішення по справі.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23.10.2019 стягненню з ТОВ "Градо Строй" на користь Державного бюджету України підлягає несплачений судовий збір в розмірі 28 815 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Градо Строй" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Градо Строй" (, м. Вінниця, вул. Стрілецька, 1-А, кім. 41) на користь Державного бюджету України несплачений судовий збір в розмірі 28 815 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.