Справа № 1.380.2019.002229
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.002229 пров. № А/857/215/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року (головуючого судді Гавдика З.В. ухвалене у судовому засіданні в м. Львів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу повний текст рішення складено 02.12.2019) у справі №1.380.2019.002229 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та виплату за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.05.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просить визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та скасувати наказ начальника ГУ НП у Львівській області №214 о/с від 08.04.2019 року «По особовому складу» в частині звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0078471/, дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського відділу поліції ГУНП, визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та скасувати наказ начальника ГУ НП у Львівській області №1120 від 05.04.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника Франківського ВП ГУНП у Львівській області», поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 /0078471/ на роботі на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського відділу поліції ГУНП, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов повністю.

Представник відповідача Терех І.М. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 05.04.2019 відповідачем прийнято наказ за № 1120 «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівника поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області», в якому зазначається, що 11 лютого 2019 року до Франківського ВП ГУНП у Львівській області поступила заява громадянки ОСОБА_2 , на неправомірні дії її зятя дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , які виражаються у створенні конфлікту з усіма членами родини, погрозі розправою із застосуванням зброї, пошкодження вхідних замків у дверях, образі членів родини, з якими він спільно проживає (ЄО Франківського ВП № 2689 від 12.02.2019). У подальшому із аналогічним зверненням до Яворівського ВП ГУНП звернувся громадянин ОСОБА_3 М ОСОБА_4 (ЄО Яворівського ВП № 1241 від 12.02.2019). За результатами проведеної перевірки за зверненнями громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_5 встановлено, що інформація вказана у заяві даних громадян знайшла своє підтвердження, у діях ОСОБА_1 установлено ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), а згідно ст. 15 КУпАП поліцейський несе відповідальність за даний вид адміністративного правопорушення за дисциплінарним статутом. Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що дільничий офіцер поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 систематично зчиняв конфлікти із близькими особами, з якими спільно проживає (дружиною, тестем, тещею та рідною сестрою дружини), в ході яких погрожував останнім фізичною розправою, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), та допустив грубе порушення службової дисципліни, зокрема порушення вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильно дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, шо регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, вимог п. 1 розділу II п.п. 3. 4 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. Такими своїми діями ОСОБА_1 скоїв вчинок, що підриває авторитет поліції. Дане порушення стало можливими унаслідок особистої недисциплінованості старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та повного ігнорування ним вимог Конституції України, нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції.

За результатами проведеного службового розслідування 21.03.2019 вх. № 1614 до Головного управління надійшло клопотання начальника Франківського ВП ГУНП у Львівській області підполковника поліції Кінаха О ОСОБА_6 від 19.03.2019 вих. № 4102/01/41/10-19 про застосування до дільничного інспектора поліції СППП Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції.

За грубе порушення службової дисципліни, зокрема ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», в частині неухильно дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, вимог п. 1 розділу II п.п.3,4 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, скоєння вчинку що дискредитує звання поліцейського, а саме адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), та скоєння вчинку, що підриває авторитет поліції, до дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0078471), застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.

08.04.2019 відповідачем прийнято наказ за № 214 о/с «По особовому складу», в якому зазначено, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, звільнено зі служби в поліції: за п. 6 ч. 1 ст. 77 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0078471), дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського відділу поліції ГУНП, з 08 квітня 2019 року, виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку у період роботи з 01 січня до 08 квітня 2019 року, у кількості 08 календарних днів основної відпустки та 3 календарних дні додаткової відпустки. Стаж служби у поліції при звільненні становить: 18 років 03 місяці 28 днів. Підстава: наказ ГУНП від 05.04.2019 № 1120.

Позивач вважаючи своє звільнення протиправним звернувся до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон №580-VIII) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із статтею 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

За приписами частини 1 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Таким чином, законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Натомість, як визначено частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачені такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

На виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі Порядок), зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807.

Пунктом 4 Розділу V Порядку встановлено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1,2,5 Розділу VI Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції, слугував висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 від 06.03.2019

Так, службовим розслідуванням встановлено, що за фактом порушення службової дисципліни старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 11.02.2019 до Франківського ВП ГУНП у Львівській області поступила заява громадянки ОСОБА_2 , на неправомірні, дії дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , які виражаються у створенні конфлікту з усіма членами родини, погрозі розправою зі застосуванням зброї, пошкодження вхідних замків у дверях, образі членів родини, з якими спільно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане звернення зареєстроване в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Франківського ВП ГУНП № 2689 від 12.02.2019 року і оскільки у зверненні містяться дані про можливе вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вказана заява 14.02.2019 за № 2181/41/01/06-19 скерована у Яворівський ВП ГУНП у Львівській області для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства, а Франківському ВП організовано проведення службового розслідування.

В ході службового розслідування опитана громадянка ОСОБА_2 пояснила, що вона являється тещею дільничного офіцера поліції сектору превенцїї патрульної поліції Франківського ВП ГУНП старшого лейтенанта поліції Мудрика Б.В. З моменту спільного проживання ОСОБА_1 вчиняв сімейні скандали, які переходили у бійку між усіма членами родини. Однак, в останні місяці ОСОБА_1 почав часто вчиняти скандали, під час яких погрожував фізичною розправою, на зауваження припинити скандали, не реагував та зі слів доньки заявниці громадянки ОСОБА_7 , погрожував, що перестріляє усіх членів її родини. Окрім цього, ОСОБА_1 пошкоджує дверні замки та ховає ключі. Одного разу ОСОБА_2 захищала доньку, а ОСОБА_1 побив і її.

В ході службового розслідування опитаний громадянин ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_1 вчиняв конфлікти, під час яких погрожував фізичною розправою, було виявлено пошкодження у дверях замків.

В ході службового розслідування опитана громадянка ОСОБА_8 пояснила, що протягом останніх двох років стосунки у родині напружені через постійні конфлікти ОСОБА_1 з усіма членами родини. Неодноразово ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою. ОСОБА_1 погрожував, що розстріляє їх. Неодноразово ОСОБА_7 була свідком, як ОСОБА_1 шарпав свою дружину ( ОСОБА_9 ) у присутності дітей. Останнім часом ОСОБА_1 поводить себе агресивно та не спілкується з членами родини.

11.02.2019 до відділу психологічного забезпечення УКЗ ГУНП у Львівській області скеровано листа з метою проведення ряду психологічних заходів з ОСОБА_1 , у зв`язку з неспроможністю будувати конструктивні, службові, міжособистісні стосунки останнього у колективі.

Згідно довідки ВПЗ УКЗ ГУНП у Львівській області від 25.02.2019 з позивачем здійснено психопрофілактичні заходи, спрямовані на психодіагностику наявного емоційного стану, та встановлено що у поведінці позивача діагностовано уникаючу поведінку, спрямовану на звинувачення оточення у негативному ставленні до нього, та відсутність його причинно наслідкової поведінки у цих ситуаціях. Позивач схильний до нещирих висловлювань при відповідях на незручні запитання, притаманна «позиція жертви» та зниження рівня відповідальності за конфліктні ситуації, які виникають у відносинах з іншими. При цьому продовжує боротьбу та пошук винних у його проблемах заперечуючи наявність своєї участі у даних ситуаціях.

В ході службового розслідування опитаний дільничний офіцер поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , пояснив, що з фактами викладеними у заяві громадянки ОСОБА_2 , щодо конфлікту з усіма членами сім`ї, погрози розправою та погрози зброєю зі сторони Богдана, ознайомився, однак підстав для конфлікту у останнього з усіма членами родини немає, та факти викладені у заяві гр. ОСОБА_2 , на думку ОСОБА_1 , є безпідставними та такими що не відповідають дійсності, а спрямовані на дискредитацію ОСОБА_1

04.03.2019 до Франківського ВП ГУНП з Яворівського ВП ГУНП надійшла довідка про результати проведеної перевірки за зверненням громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , згідно якої вбачається, що у діях дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вбачаються «ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП України (вчинення домашнього насильства)».

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що дільничний офіцер поліції сектору превенції патрульної поліції Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», в частині неухильно дотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, вимог п. 1 розділу II п.п. 3, 4 Розділу IV Правил етичної поведінки поліцейського затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 року за № 1179, що дискредитує звання поліцейського. Вказані порушення стали можливими унаслідок особистої недисциплінованості старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та повного ігнорування ним вимог Конституції України, нормативно правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Отже, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що службове розслідування проведене на підставі, в межах повноважень та у строки, визначені Порядком, а факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджено належними та допустимими доказами, які встановлені службовим розслідуванням, яке позивачем не оскаржено, що ним не заперечувалось в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи і адміністративний арешт. Інші, крім зазначених у частині першій цієї статті, особи, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів або спеціальних положень про дисципліну, у випадках, прямо передбачених ними, несуть за вчинення адміністративних правопорушень дисциплінарну відповідальність, а в інших випадках - адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Згідно статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб. Ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Пункти 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських встановлюють, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, колегія суддів вважає, що вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Частиною першою статті 77 Закону №580-VIII визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції. Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення, реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд також враховує, що хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Апеляційний суд вважає, що недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступок несумісні з подальшим проходженням служби в Національній поліції України, а скоєння позивачем дисциплінарного проступку стало можливим унаслідок відвертого ігнорування та недотримання ними вимог Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських.

Твердження скаржника про незаконність рішень щодо його звільнення у зв`язку із недоведеністю його вини є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, з якими погоджується апеляційний суд та вони в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, суд приходить висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а позивачем в ході розгляду справи не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги та апеляційні вимоги, в той час як відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено суду належними та допустимими доказами наявність у діяннях позивача порушення службової дисципліни, на підставі чого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі № 815/2443/16, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пункті 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пункті 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.002229 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 25.02.2020