Справа № 280/5852/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року Справа № 280/5852/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Коробко Світлани Євгенівни ( АДРЕСА_2 Шмідта, буд. 20, м. Бердянськ, Запорізька область, 71118), до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області (вул. Сєдова, буд. 12, м. Запоріжжя, 69000) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Коробко Світлани Євгенівни, до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області (далі відповідач або Управління ВД ФСС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати щомісячної страхової виплати позивачу в період з 05.09.2017 по 31.07.2018; зобов`язати відповідача здійснити виплату щомісячної страхової виплати позивачу за період з 05.09.2017 по 31.07.2018; зобов`язати відповідача надати інформацію про нараховану але не виплачену суму щомісячної страхової виплати позивачу за період з 05.09.2017 по 31.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Бердянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, як отримувач страхових виплат. Разом з тим, за період з 05.09.2017 по 31.07.2018 страхових виплат позивач не отримав. Позивач вважає дії відповідача щодо припинення виплати страхових виплат протиправними, із посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 02.12.2019 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

17.12.2019 до суду надійшла заява представника позивача на усунення недоліків позову, до якої доданий уточнений позов з додатковим обґрунтуванням позовних вимог, а також пояснення щодо відсутності події пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 21.12.2019 відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/5852/19. Судове засідання призначено на 16.01.2020 без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив (вх.№1674 від 13.01.2020) в якому зазначив, що позивач до початку проведення антитерористичної операції перебував на обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієво Донецької області. У зв`язку з ситуацією, що склалася на території Донецької та Луганської областей, позивач був змушений покинути місце свого постійного проживання, та отримував страхові виплати у відділенні ВД ФСНВ у м. Бердянськ Запорізької області, у зв`язку з двома страховими випадками, до 05.09.2017 як внутрішньо переміщена особа. На підставі рішення про скасування довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 05.09.2017 №351, яким, зокрема, скасовано довідку, що видана ОСОБА_1 , постановами Бердянського відділення Управління у Запорізькій області від 08.09.2017 №0801/20989/20989/34 та № 0801/20989/20989.1/35 припинено виплату страхових виплат позивачу. Посилаючись на Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27 вказує, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду. Відтак вважає, що суми страхових виплат за період з 05.09.2017 по 31.07.2018 мають виплачуватися органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа позивача (Управлінні ВД ФСС у Донецькій області). Крім того, зазначає про пропущення позивачем строку звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Громадянин України ОСОБА_1 перебуває на обліку у ВД ФСНВ у м. Бердянськ Запорізької області як отримувач щомісячної страхової виплати у зв`язку з зареєстрованими двома страховими випадками: профзахворювання, що отримане 12.12.1994 та трудове каліцтво, що сталося 13.11.1981 (справа 20989 стійка втрата професійної працездатності 50% та 3 група інвалідності, безстроково; стійка втрата професійної працездатності 10%, безстроково). Вказану обставину також підтвердив відповідач у наданому відзиву.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання/перебування якої є: АДРЕСА_3 , про що зазначено у виданій Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2018 №2306-24092.

До 05.09.2017 позивач своєчасно отримував страхові виплати, проте з 05.09.2017 страхові виплати позивачу були припинені. Вказану обставину підтвердив відповідач у наданому відзиві.

16.09.2019 представник позивача звернувся до відділення ВД ФСНВ у м. Бердянськ Запорізької області (яке є відокремленим підрозділом Управління ВД ФСС у Запорізькій області, що створене за рішенням правління без статусу юридичної особи) із адвокатським запитом, у якому просив пояснити причини невиплати щомісячної страхової виплати з 05.09.2017 по дату звернення.

Листом від 20.09.2019 за №03-04-1519 відділення ВД ФСНВ у м. Бердянськ Запорізької області повідомив представника позивача, що: «Щомісячна страхова виплата була припинена з 05.09.2017, згідно рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області «Про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» від 05.09.2017 №351.

Після повторного звернення ОСОБА_1 до відділення Фонду та надання нової довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2018 № (на цей час дійсною є довідка від 28.11.2018 № ) та на підставі рішення засідання комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (протокол від 30.11.2018 №117) страхова виплата була поновлена з 01.08.2018. Заборгованість по страховим виплатам у відділенні Фонду відсутня. Для вирішення питання щодо неодержаних страхових виплат ОСОБА_1 необхідно звернутись до Єнакіївського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області за місцем його постійного перебування на обліку».

Також позивачу (представнику позивача) було повідомлено, що згідно пункту 3 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

Не погоджуючись з діями відповідача, щодо припинення страхових виплат, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон №1706-VII).

Статтею 1 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини першої статті 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина друга цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (частина перша статті 5 Закону №1706-VII).

Водночас, статтею 14 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, позивач у 2003 році отримав право на отримання страхових виплат по інвалідності та наразі перебуває на обліку в Бердянському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та отримує щомісячні страхові виплати.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон №1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (підпункти 1, 3 частини першої статті 3).

У статті 27 Закону України від 14.01.1998 №16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №16/98-ВР) передбачено підстави припинення страхових виплат: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до статті 46 Закону №1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто, вказаний перелік є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати страхових виплат з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом (згідно із Закону №16/98-ВР) чи законодавством (згідно із Закону №1105-XIV).

Так, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведеною нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати страхових виплат. Посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є посиланням на норми закону, оскільки постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду правомірності своїх дій щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з 05.09.2017 по 31.07.2018.

Також суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, право на отримання страхових виплат є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Тому, не виплачуючи позивачу належні йому страхові виплати за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання страхових виплат.

Щодо тверджень відповідача про те, що такі виплати мають здійснюватися управлінням, в якому позивач перебував на обліку до початку проведення антитерористичної операції (Єнакіївське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області) слід зазначити наступне.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01.10.2014 №531 установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 29.03.2018 №2306-24094, фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_3 ; доказів іншого суду не надано, отже саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області є належним відповідачем у справі.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду слід зазначити про таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

За таких обставин, позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання та трудового каліцтва, з часу первинного призначення страхових виплат. Норми статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку (оскільки інвалідність встановлено безстроково).

Крім того, ухвалою суду від 02.12.2019 по справі №280/5852/19 позовна заява була залишена без руху. На усунення недоліків позовної заяви, позивачу було необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до суду із цим позовом та докази поважності його пропуску або пояснення щодо відсутності події пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

17.12.2019 до суду надійшла заява позивача (представника позивача) в якій були обґрунтовані підстави того, чому він вважає, що ним не пропущений строк звернення до суду.

За результатами розгляду наданих пояснень, ухвалою суду від 21.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Таким чином судом вирішено питання щодо строків звернення до суду з даним позовом.

Щодо вимоги позивача: зобов`язати відповідача надати інформацію про нараховану але не виплачену суму щомісячної страхової виплати позивачу за період з 05.09.2017 по 31.07.2018, то суд зазначає, що у вказаний період страхові виплати були припинені та не нараховувались. Зазначене підтверджується матеріалами справи та відзивом відповідача. В зв`язку з чим, вимога позивача про зобов`язання відповідача надати інформацію про нараховану суму щомісячної страхової виплати є необґрунтованою, оскільки такі нарахування були відсутні.

Таким чином в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із розміром задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області відповідно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області (вул. Сєдова, буд. 12, м. Запоріжжя, 69000; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області щодо припинення виплати щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 в період з 05.09.2017 по 31.07.2018.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області здійснити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 за період з 05.09.2017 по 31.07.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Запорізькій області (вул. Сєдова, буд. 12, м. Запоріжжя, 69000; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль