Справа № 328/167/20
Суддя: Погрібна О. М.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2020 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Погрібної О.М., за участі секретаря судового засідання Мацинської О.Є., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Токмак позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови інспектора патрульної поліції Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Стуся М.М. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, мотивуючи позов тим, що вказаною постановою він притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень за те, що він 17.01.2020 о 07-30 в м.Токмак за адресою: вул.Центральна (біля поліклініки) їхав на скутері «Вайпер актив», де був зупинений інспектором Стусем М.М. за невиконання вимог дорожнього знаку 4.1, який розташований на протилежній стороні вул.Центральної (біля будинку побуту) та на тому ж місці, без складання протоколу, інспектор поліції Стусь М.М. виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Вважаючи вказану постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною, позивач просить скасувати її з тих підстав, що зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП винесено безпосередньо на місці нібито вчиненого правопорушення, тобто на вулиці, на місці зупинки транспортного засобу. Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №1-11/2015 зазначає, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення правопорушення» які містяться у статтях 258, 276 КУпАП, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст; словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно- територіальним устроєм України, тобто відповідно до вимог ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна була бути розглянута за місцем його вчинення, а саме за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, за адресою: м.Токмак, вул.Центральна, 55, де розташоване Токмацьке ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Вважає, що поліцейським ОСОБА_2 він був зупинений незаконно, оскільки правил дорожнього руху, зокрема вимог дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» не порушував, крім того, ОСОБА_2 перебував за 250 метрів від напрямку руху його скутера та не міг правильно оцінити його дії, як водія.

Крім того, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, поліцейський Стусь М.М. не дав йому можливості скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАп у повному обсязі, в порушення вимог ст.279 КУпАП будь-якої підготовки до розгляду справи не проводив, не оголосив посадову особу, яка розглядає справу, не були досліджені докази, не були вирішені клопотання, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, що призвело до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Також зазначив, що інспектор Стусь М.М. при накладені стягнення не врахував його щире розкаяння, ступінь його вини, те, що він є інвалідом 2 групи, працює двірником на ринку.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27.01.2020 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27.01.2020 позивач направив уточнену позовну заяву, в якій відповідачем зазначив начальника Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Собецького А.І.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 10.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено вказану справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до вимогст.257 КАС України, з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням клопотання позивача ОСОБА_1 , відповідно до ст.48 КАС України, ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 13.02.2020 замінено відповідача - начальника Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Собецького Андрія Івановича, на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Запорізькій області. Відповідачу направлено копію адміністративного позову з додатками до нього разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача ГУ НП в Запорізькій області до суду у встановлений законом строк наданий відзив, з якого вбачається, що відповідно до ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 утворено Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. На території м.Запоріжжя та Запорізької області провадження у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється поліцейськими Управління патрульної поліції в м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Відповідно до копії оскаржуваної постанови, вбачається, що вона винесена за адміністративне правопорушення, інспектором патрульної поліції Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, старшим сержантом Стусь Максимом Миколайовичем, який, на думку відповідача, і має доводити правомірність винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Тому в задоволенні позову просить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що не згодний з причиною його зупинки, однак не оспорює того факту, що не має посвідчення водія. Також позивач повідомив, що отримав поштою відзив відповідача на позов.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.205 КАС України).

З урахуванням положень ч.1 ст.205 КАС України, строків розгляду даної категорії справ, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, сповіщеного належним чином.

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, надійшов до такого висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до положень ч. 1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно зі ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи доводи позову, позивач зазначає, що 17.01.2020 поліцейським СРПП №1 Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, старшим сержантом поліції Стусь Максимом Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА№ 399509, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Вважаючи зазначену вище постанову протиправною, винесеною поліцейським Стусем М.М. всупереч вимогам КУпАП України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Із вищезазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 17.01.2020 о 07 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом «Вейпер актив» без реєстраційного номеру, в м.Токмак по вул.Центральній, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 та при цьому не мав посвідчення водія відповідної категорії «А», чим порушив п.2.1А ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП України.

Зазначену постанову в справі про адміністративне правопорушення, після її винесення, було вручено позивачеві, як правопорушнику.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до копії оскаржуваної постанови серії БАА№ 399509, вбачається, що вона винесена поліцейським СРПП №1 поліції Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, старшим сержантом Стусь Максимом Миколайовичем.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КУпАП).

Приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 2 та 3 статті 15 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції. Структуру територіальних органів поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

На виконання зазначених норм Кабінетом Міністрів України видано Постанову №730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», відповідно до якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, зокрема Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, а також Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Таким чином, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області та Департамент патрульної поліції є різними юридичними особами публічного права та різними територіальними органами Національної поліції.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 126 КУпАП, поліцейські відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Зазначене відповідає положенням пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», яким визначено, що Поліція відповідно до покладених на неї завдань уповноважена у випадках, визначених законом, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

З наведеного можливо дійти висновку, що виносячи постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, поліцейський СРПП №1 Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції Стусь М.М. діяв від імені Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень, чиє рішення про притягнення до адміністративної відповідальності оскаржується позивачем, є Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, в штатах якого перебуває поліцейський СРПП №1 Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старший сержант поліції Стусь М.М., що підтверджується копією його службового посвідчення ЗПП №008842, виданого 08.02.2019.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДРУкраїни документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що відповідно до законодавства України, на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки, зокрема, посвідчення водія.

Судом встановлено та не оспорюється позивачем, що поліцейський СРПП №1 ОСОБА_2 , після зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 , повідомив останнього про причину зупинки транспортного засобу, зокрема, порушення ним ПДР, та попросив його пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Проте, позивач цих вимог поліцейського не виконав, після цього поліцейський СРПП №1 ОСОБА_2 , склав та вручив позивачу копію оскаржуваної ним постанови, яку останній підписав без будь-яких зауважень.

Крім того, під час розгляду даної справи в суді, позивач ОСОБА_1 не заперечував того факту, що посвідчення водія поліцейському СРПП №1 ОСОБА_2 він не пред`явив та взагалі його не отримував.

Як вбачається з довідки за вих.1713/73/01-2020 від 19.02.2020, наданої на виконання ухвали суду від 10.02.2020 Токмацьким ВП Пологівським ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія за обліками ГУНП в Запорізькій області, не отримував.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з поясненнями позивача він не оспорював і не оспорює того факту, що посвідчення водія не має.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА№ 399509 від 17.01.2020 складена з огляду на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом. Цей факт підтверджується матеріалами справи.

Поліцейський, вважаючи, що позивач як водій, допустив порушення правил дорожнього руху (керував транспортним засобом без номерного знаку, рухався в зоні дії дорожного знаку тощо), мав підстави для зупинення його транспортного засобу для з`ясування всіх обставин справи.

Суд наголошує на тому, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною другою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог дорожного знаку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 (адміністративне провадження № К/9901/17925/18.)

Доводи позивача щодо необґрунтованості винесення позивачем постанови з підстав відсутності факту порушення позивачем вимог дорожнього знаку №4.1, та, відповідно, незаконності його зупинки поліцейським, не ґрунтуються на вимогах вищезазначених законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

При цьому необхідно зауважити, що позивач не заперечував сам факт керування ним транспортним засобом «Вайпер актив» у визначений час по вул.Центральній в м.Токмак Запорізької області, факт зупинки його поліцейським та накладення поліцейським за вказане порушення адміністративного стягнення.

Додатково суд звертає увагу, що будь-яких доказів наявності у позивача посвідчення водія відповідної категорії станом як на час прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, так і на час розгляду справи, позивачем суду не надано.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що поліцейським СРПП №1 Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим сержантом поліції Стусем М.М. вирішувалося питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за невиконання вимог дорожнього знаку №4.1.

Також помилковими є посилання позивача на те, що складаючи спірну постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, поліцейський СРПП №1 ОСОБА_2 діяв поза межами наданих йому повноважень з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначено, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Приймаючи зазначене рішення Конституційний Суд України виходив з того, що в ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року 14.07.2015 року на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» до ст.258 КУпАП внесено зміни.

Частина 2 ст. 258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП встановлено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за порушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Тому поліцейський правомірно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП.

Згідно ст. 213 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Також згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини другої статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 розділу 3 цієї Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу 4 Інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. Уразі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Як встановлено матеріалами справи, постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено поліцейським СРПП №1 Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, старшим сержантом поліції Стусем М.М., який відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо на місці його вчинення.

Таким чином, відповідач правомірно виніс постанову про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, без складання протоколу на місці вчинення правопорушення.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу роз`яснювались його права. Постанова про накладення адміністративного стягнення після прийняття рішення по справі вручена позивачу, про що у постанові є підпис ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно посилань позивача про неврахуванн поліцейським ОСОБА_2 при накладені стягнення його щирого розкаяння, ступеня вини, того, що він є інвалідом 2 групи, працює двірником на ринку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

До того ж санкція ч.2 ст.126 КУпАП є безальтернативною та передбачає накладення штрафу лише в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Суд не бере до уваги надані позивачем фотокартки та схеми, оскільки вони не мають доказового значення для визначення правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за ч.2 ст.126 КУпАП.

Щодо вказівки в постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА№ 399509 від 17.01.2020 прізвища позивача, як « ОСОБА_1 », суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до наданої позивачем копії паспорту громадянина України прізвище позивача вказане, як « ОСОБА_1 ». Проте, оскаржувана постанова серії БАА№ 399509 від 17.01.2020 фактично стосується саме позивача ОСОБА_1 , що останнім не заперечується, всі інші відомості про особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, які зазначені в постанові серії БАА№ 399509 від 17.01.2020, збігаються з даними ОСОБА_1 та не викликають жодного сумніву щодо складання оспорюваної постановисерії БАА№ 399509 від 17.01.2020 саме стосовно позивача ОСОБА_1 .

В той же час, надаючи оцінку доводам позивача, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…». Надаючи оцінку доводам позивача, суд також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, докази, які б спростовували факт порушення позивачем ч. 2 ст.126 КУпАП, судом не встановлені, тому вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова серії БАА№ 399509 від 17 січня 2020 року є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, тому підстави для її скасування відсутні, позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не знайшли підтвердження у судовому засіданні тому в їх задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи http://court.gov.ua/fair.

Повний текст рішення складений 25.02.2020 р.

Суддя