Справа № 823/615/16
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2020 року

Київ

справа №823/615/16

адміністративне провадження №К/9901/4126/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в справі №823/615/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - ГУНП в Черкаській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні з Національної поліції;

- стягнути з ГУНП в Черкаській області одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні дев`ятнадцять календарних років служби;

- стягнути з ГУНП в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 29 січня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;

- стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні дев`ятнадцять календарних років служби;

- стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 29 січня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2016 року частково скасовано та прийнято нову постанову, якою ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні адміністративного позову до ГУНП в Черкаській області в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги. У решті постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Черкаській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги скасовано, постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2016 року залишено в силі.

Додатковим рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року скасовано додаткове судове рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 жовтня 2019 року, ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення:

- визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 одноразову (вихідну) грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні дев`ятнадцять календарних років служби у розмірі 3150, 00 грн;

- стягнуто з ГУНП в Черкаській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2016 року по 21 жовтня 2016 року в розмірі 54056, 52 грн, без вирахування обов`язкових платежів.

10 лютого 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в справі №823/615/16.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом розгляду цієї справи є стягнення: вихідної допомоги при звільненні, одноразової (вихідної) грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що капітан поліції ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника сектору Шполянського відділення Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яка не відноситься до посад, що, у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ. Ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на формування судової практики та не змінюють її.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд також ураховує позицію висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в справі №823/615/16.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко