Справа № 154/150/20
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Коленди Михайла Петровича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17 січня 2020 року звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до відповідачів: інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Коленди Михайла Петровича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ДП18 № 233048 від 14 січня 2020 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 о 12 годині 20 хвилин 14 січня 2020 року на автодорозі «Н-22» сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне 50 км» керував автомобілем марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із швидкістю 103 км/год., при цьому перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті на 53 км/год., чим порушив п.п.12.4 Правил дорожнього руху.

Позивач у своїй заяві, погодившись із фактом керування вказаним автомобілем у зазначений час, повністю заперечив факт перевищення ним допустимої швидкості. Зазначив, що водії, які рухались на зустріч блиманням фар попередили його про знаходження попереду екіпажу поліції, а тому він звернув увагу на швидкість автомобіля та дотримувався допустимої межі. Не дивлячись на це, його було зупинено поліцейськими, які без демонстрації доказів правопорушення, відверто проігнорували його пояснення і заперечення, склали оскаржувану постанову. Оскільки не згідний із суттю правопорушення, просить її скасувати.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 17 годину 30 хвилин 27 січня 2020 року. Цією ж ухвалою з ініціативи суду зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України в строк до 27 січня 2020 року подати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП за оскаржуваною ним постановою.

У призначене судове засідання позивач не з`явився, однак від нього надійшли письмові пояснення по суті позову та клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач Коленда М .П ., будучи належним чином повідомленим до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом подачі відзиву щодо позову не скористався, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подав.

Від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 06 лютого 2020 року до суду скеровано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги заперечено. У відзиві заявлено клопотання про розгляд справи без відповідача та його представника.

У відзиві відповідач заперечив позов з підстав доказаності винуватості правопорушника та дотримання поліцейським процедури його притягнення до відповідальності за вимогами КУпАП. У підтвердження доводів долучено матеріали фото та відеофіксації правопорушення за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, а також документацію щодо його сертифікації та повірки.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд розглянув її без участі сторін за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, розгляд справи здійснений без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються

У відповідності до ч.3 ст.122 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи за вчинення ними, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно пп. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Оскаржуваною постановою серії ДП18 № 233048 від 14 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, було встановлено, що позивач ОСОБА_1 о 12 годині 20 хвилин 14 січня 2020 року на автодорозі «Н-22» сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне 50 км» керував автомобілем марки «Шевроле Лачетті», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із швидкістю 103 км/год., при цьому перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті на 53 км/год., чим порушив п.п.12.4 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

У підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення надано матеріали фото та відеофіксації правопорушення.

Оглядом в судовому засіданні вказаних матеріалів встановлено, що на них зображено дві фотокартки із надто неякісними зображеннями, які не дають можливості не лише ідентифікувати транспортний засіб (його реєстраційний номер, марку, модель), а й взагалі стверджувати, що на представлених світлинах зображено будь-який транспортний засіб.

При огляді наданого відеозапису, який міститься у файлі «_UC000_0114_122035», загальною тривалістю 2 секунди встановлено автомобіль, що рухається 14 січня 2020 року о 12 годині 35 хвилин із включеними фарами та швидкістю 103 км/год. Проте якість наданого відповідачем відеозапису також не дає можливості встановити ідентифікаційні ознаки транспортного засобу (його реєстраційний номер, марку, модель).

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови поліцейського, відповідачем не надано.

Долучені до справи матеріали фото та відеозаписів не можуть об`єктивно підтвердити те, що саме позивачем було порушено Правила дорожнього руху, оскільки не містять жодних відомостей про це. Також проведена відповідачем фіксація правопорушення не містить жодної доказової інформації про транспортний засіб, яким керував позивач.

Відтак, з врахуванням відсутності належних та допустимих об`єктивних доказів правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду даної справи суд прийшов до висновку про відсутність доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а отже оскаржувану постанову слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 122, 251, 252, 256, 268, 280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Коленди Михайла Петровича та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 № 233048 від 14 січня 2020року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України, копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На рішення суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації:

АДРЕСА_1 .відповідачі:

2.1 інспектор роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Коленда Михайл Петрович, службова адреса: 43000, місто Луцьк, вул.. Залізнична, 15;

2.2.департамент патрульної поліції Національної поліції, юридична адреса: 03048, м. Київ, вул.. Федора Ернста, 3.

Повний текст рішення складено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: (підпис).

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер