Справа № 520/6700/19
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 р. м. ХарківСправа № 520/6700/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці ДФС України (правонаступник - Слобожанська митниця Держмитслужби) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В. (повний текст складено 18.11.19) по справі № 520/6700/19

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці ДФС України (правонаступник - Слобожанська митниця Держмитслужби)

про скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Харківської митниці ДФС України (правонаступник - Слобожанська митниця Держмитслужби) (далі - Митниця), в якому просив:

- скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807190/2019/00908 та Рішення Державної митної служби України в Харківській області Про коригування митної вартості товарів від 13.02.2019;

- cтягнути з відповідача на користь позивача зайво сплачені платежі у розмірі 30383,37 грн.;

- cтягнути на користь позивача з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 позов задоволено частково:

- скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807190/2019/00908 та Рішення Державної митної служби України в Харківській області Про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/000965/2 від 13.02.2019;

- стягнуто з Харківської митниці ДФС України за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 1536,80 грн.;

- в іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що митними органами правомірно прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки позивачем під час митного оформлення не надано всіх необхідних документів на підтвердження митної вартості товарів.

Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що митним органом було безпідставно порівняно ціни спірного автомобіля з митною вартістю іншого автомобіля, яка була визначена в іншій митній декларації. Стверджує, що походження і правова природа обраного митницею числового значення 5300 Євро жодним чином не обгрунтовано.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду було встановлено, що 11.01.2019 ОСОБА_1 придбано автомобіль марки "Mercedes-Benz", ідентифікаційний код НОМЕР_1 у Республіці Литва за 2200,00 євро відповідно до угоди купівлі-продажу від 01.11.2019.

05 лютого 2019 року з метою митного оформлення вказаного автомобіля, декларантом позивача - митним брокером ФОП ОСОБА_2 подано митну декларацію № UA807190/2019/003773 на товар "Легковий автомобіль з двигуном внутрішнього згоряння з кривошипно-шатунним механізмом, із запалюванням від стиснення (дизель), робочим об`ємом циліндрів двигуна 2987 см. куб., бувший у використанні, марка - MERCEDES-BENZ, модель - НОМЕР_2 CDI, VIN - НОМЕР_3 , номер двигуна не визначено, потужність двигуна 140 кВт, колір сірий, тип кузова універсал, вид транспортного засобу легковий автомобіль, колісна формула 2*4, календарний рік виготовлення 2006, дата першої реєстрації 05.04.2006, загальна кількість місць, включаючи водія 5 шт., відповідає екологічному класу Євро 4", у якій митна вартість імпортованого автомобіля визначена за ціною договору у розмірі 2220,00 євро.

Разом із митною декларацією (далі МД) на підтвердження митної вартості було подано інші документи, перелік яких було наведено у графі 44 вказаної МД, в тому числі:

- рахунок-фактура (інвойс) б/н від 11.01.2019;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA807120/2019/200348 від 01.02.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 27.02.2017;

- копія паспорта позивача;

- квитанція про сплату митних та інших платежів від 01.02.2019 №0.0..1;

- договір про надання послуг митного брокера 28/02-2019 від 28.01.2019.

За результатами розгляду поданих декларантом документів, автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) за митною декларацією сформовано митні формальності за наступними кодами класифікатору: 103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби; 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів; 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів; 210-1 "Проведення митного огляду транспортного засобу"; 911-1 "Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки". (а.с.73)

Інспектором митниці за допомогою електронних засобів зв`язку відповідно до ст.53 Митного кодексу України був направлений лист про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості (а.с.74).

Також інспектором Митниці було направлено позивачу за допомогою електронних засобів зв`язку повідомлення, яким відповідно до ст.ст.55, 57 Митного кодексу України запропоновано визначити митну вартість автомобіля на підставі наявної інформації (оцінка по Schwacke-Code, АСАУР, фактів митного оформлення) у розмірі 5300 Євро (а.с.75).

Листом від 07.02.2019 позивачем повідомлено митному органу, що відповідно до інформації, наявної у Schwacke-Code, мінімальна вартість аналогічних автомобілів становить 4650 євро. (а.с.83)

Листом митного брокеру Митниці повідомлено про неможливість надати додаткові документи з причини їх відсутності. (а.с.84)

У зв`язку з цим, 13.02.2019 Харківською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2019/000965/2 (а.с.9-10) та Картку відмови у митному оформленні № UA807190/2019/00908 (а.с.35-36), згідно з якими митну вартість визначено в розмірі 5300 Євро відповідно до ст.64 Митного кодексу України за резервним методом (числовий шифр 6 в графі 31 Рішення).

У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів зазначено наступну причину коригування: (а.с.10)

На підставі вимог ст.ст.54, 55, 58-63 та розділу ХІІ Митного кодексу України: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, в зв`язку з чим надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку з ненаданням декларантом додаткових документів, передбачених пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України; 2) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані відсутні дані щодо витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару на матеріал та витрат, понесених виробником у зв`язку з виробництвом товарів, витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в україну.

Наявна у митного органу інформація: МД № UA408010/2018/7988 від 18.12.2018. АСАУР (4960євро)."

Разом з тим, 15.02.2019 позивач звернувся до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса. (а.с.20)

Згідно висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса за результатами автотоварознавчого дослідження № 3393 від 19.02.2019 ринкова вартість автомобіля становить 2182,01 євро, що в еквіваленті становить 66 946,41 гривень за курсом НБУ. (а.с.20-31)

ОСОБА_1 02.04.2019 подав заяву до Харківської митниці ДФС про анулювання рішення про коригування митної вартості від 13.02.2019 та повернення надмірно сплачених податків та платежів на підставі доданого висновку експерта ХНІДСЕ ім.М.С. Бокаріуса за результатами автотоварознавчого дослідження № 3393 від 19.02.2019.

Листом Харківської митниці ДФС № 2298/ДЗН/20-70-19-01 від 05.04.2019 "Щодо розгляду документів в порядку статті 55 МКУ" позивачу повідомлено, що відсутні підстави для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості.

Не погодившись з правомірністю рішення про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності визначених законом підстав для проведення коригування митної вартості автомобіля, заявленої декларантом у митній декларації, та правомірності винесення ним оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачені платежі у розмірі 30383,37 грн., суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача від 02.04.2019 про анулювання рішення про коригування митної вартості товару не може бути розцінена як належна для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки була подана передчасно, рішення про коригування митної вартості було чинним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України (далі МК України) митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ч.2 ст.51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч.ч.1-6, 8 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 [визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів] і 60 [визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів] цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 [визначення митної вартості на основі віднімання вартості] цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 [визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість)] цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1-5, 10, 21 ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Положеннями ч.ч.1-3, 5, 6 ст.53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч.ч.1-3, 6, 7 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларантові.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності..

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2019 року по справі №821/827/18, від 06 березня 2019 року по справі №809/278/17, від 05 березня 2019 року по справі №815/5852/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду судом не встановлені, а сторонами не повідомлені.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем з метою уточнення визначення позивачем митної вартості автомобілю було витребувано у декларанта документи за переліком відповідно до ст.53 МК України. (а.с.74)

Колегія суддів відмічає, що матеріали справи містять відомості про наявність сумнівів митного органу щодо визначення позивачем митної вартості товару (легкового автомобіля, 2987 см. куб., MERCEDES-BENZ, модель - Е280 CDI, календарний рік виготовлення 2006, дата першої реєстрації 05.04.2006), внаслідок чого проведення митним органом додаткових консультацій із позивачем є обгрунтованим.

Однак, щодо прийняття митним органом рішення коригування митної вартості саме до розміру 5300 євро, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту положень розділу ІІІ ("Митна вартість товарів та методи її визначення") Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року по справі №809/1469/16, від 22 жовтня 2019 року по справі №140/231/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 по справі № 803/1112/17 (№К/9901/1233/17), ненадання позивачем банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури, акта приймання-передачі автомобіля тощо), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Ненадання додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 23.04.2019 по справі №810/1479/16.

Матеріали справи свідчать, що інспектором Митниці до прийняття оскаржуваного рішення було направлено позивачу за допомогою електронних засобів зв`язку повідомлення, яким відповідно до ст. ст. 55, 57 Митного кодексу України запропоновано визначити митну вартість автомобіля на підставі наявної інформації (оцінка по Schwacke-Code, АСАУР, фактів митного оформлення) у розмірі 5300 Євро (а.с.75).

При коригування митної вартості вищевказаного автомобіля Митницею застосовано резервний метод. При цьому вказано про неможливість застосування інших методів, оскільки відсутня інформація про митну вартість ідентичних товарів.

Проте, як в АСАУР (а.с.73), так і в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів (а.с.10) вказано про наявність інформації стосовно ідентичних товарів, митна вартість яких була визначена на рівні 4960 євро.

Наявну у митного органу інформацію про митну вартість не взято за основу для визначення митної вартості автомобіля позивача.

Крім того, у самому рішенні про коригування митної вартості товарів від 13.02.2019 зазначено іншу митну декларацію № UA408010/2018/007988 від 18.12.2018, у якій міститься інформація про митну вартість подібного товару (та сама марка і модель автомобілю, календарний рік виготовлення 2007, дата першої реєстрації -10.02.2009).

Із аналізу інформації стосовно характеристик розмитнюваного позивачем автомобілю та автомобілю, розмитнюваного за декларацією № UA408010/2018/007988 від 18.12.2018 вбачається, що автомобіль позивача був виготовлений раніше. Також на 3 роки раніше (З 05.04.2006) розпочалось використання автомобілю позивача, що свідчить про неможливість вважати такий транспортний засіб подібним авто для визначення митної вартості товару.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновку експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса за результатами автотоварознавчого дослідження № 3393 від 19.02.2019 ринкова вартість автомобіля позивача становить 2182,01 євро, що в еквіваленті становить 66946,41 грн. за курсом НБУ. (а.с.20-31)

Однак, вказаний висновок не може беззаперечно свідчити про вартість автомобілю позивача на час митного оформлення, оскільки складений в подальшому 19.02.2019 та містить відомості про технічні ушкодження транспортного засобу, наявність яких при митному оформленні матеріалами справи не підтверджена.

Щодо інформації про вартість товару, наявної у програмному комплексі SCHWACKE колегія суддів відмічає, що пунктом 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом ДФС від 11 вересня 2015 року №689 (далі - Методичні рекомендації), передбачена можливість використання інформації, отриманої в мережі Інтернет (офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 року по справі №1140/3242/18.

Разом з тим, відсутні підстави вважати, що зазначена у наявному в матеріалах справи витязі із програми SCHWACKE (а.с.79-82) інформація щодо вартості автомобіля є об`єктивною та вірною, оскільки у даному витязі зазначено інформацію про інший автомобіль з іншими показниками пробігу та не зазначено про його технічний і загальний стан, що може суттєво впливати на вартість аналогічного товару.

Слід враховувати, що договірна ціна на автомобіль формується не лише залежно від марки/моделі/року випуску/ типу двигуна/тощо, а й із врахуванням інших характеристик, які не обов`язково вказуються у митній декларації (пробіг/інтер`єр салону/додаткове обладнання/тощо).

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а.

З огляду на викладене, контролюючий орган, визначаючи необхідним застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів (резервного), виходив виключно із аргументів, які при їх системному аналізі не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу. Неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товарів призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товарів. Як наслідок, Митницею порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на неї обов`язків.

За таких обставин, відповідачем не доведено обґрунтованості визначення митної вартості товару (легкового автомобіля, 2987 см. куб., MERCEDES-BENZ, модель - Е280 CDI, календарний рік виготовлення 2006, дата першої реєстрації 05.04.2006) саме у розмірі 5300 євро.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачених платежів у розмірі 30383,37 грн., колегія суддів відмічає, що судом першої інстанції в задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі не наводить доводів стосовно незгоди із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 в цій частині.

Позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині також не оскаржується.

Враховуючи приписи ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для перегляду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду.

Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці ДФС України (правонаступник - Слобожанська митниця Держмитслужби) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 по справі № 520/6700/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 27.02.2020.