Справа № 260/73/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2020 року м. Ужгород№ 260/73/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання - Завидняк А.В.,

позивач - не з`явився;

представник позивача- Вароді О.І.;

представника відповідача - Міськова Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якій просить: визнати протиправним та скасувати повністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову в перерахунку пенсії та зарахування ОСОБА_1 стажу роботи з 01.04.1992 по 06.07.1999 у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати трудовий стаж у період з 01.04.1992 року по 06.07.1999 року у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека" та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати первинного звернення про призначення пенсії по віку - 20.04.2019; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір на суму 768,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не включено до страхового стажу позивача при призначенні пенсії періоду роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Виноградівська фабрика «Лелека», з огляду на відсутність запису про перейменування підприємства та відсутність наказів про нарахування заробітної плати у архівному відділі Виноградівської РДА.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року за вказаною позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження.

12 лютого 2020 року судом одержано відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Наголосив, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх документів ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 20.04.2019. В ході розгляду поданих документів для призначення пенсії було встановлено, що згідно записів трудової книжки з 01.04.1992 року позивача прийнято у Виноградівське орендне підприємство «Лелека», а 06.07.1999 року звільнено. При цьому запис про звільнення завірений печаткою Організацією орендарів «Лелека». Відповідач вказує, що ні записи трудової книжки, ні довідка про реорганізацію від 20.12.2018 року №Ф.01-27/1079, яка була подана разом із заявою про призначення пенсії, не містили відомості про реорганізацію Виноградівського орендного підприємства «Лелека» у Організацію орендарів «Лелека». Окрім цього, відповідач зазначив, що актом перевірки підтвердився факт відсутності нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за деякі періоди і у зв`язку з цим зарахувати дані періоди роботи у Виноградівському орендному підприємстві «лелека» до стажу неможливо, про що було повідомлено позивача.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просив такі задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які є в матеріалах справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що згідно протоколу призначення пенсії позивачу згідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» призначено пенсію з 20.04.2019.

18 вересня 2019 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з проханням врахувати до трудового стажу згідно трудової книжки та у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови КМУ №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» та здійснити перерахунок призначеної пенсії по віку.

03 жовтня 2019 року відповідачем надано відповідь на звернення позивача, якою повідомлено, що за результатами зустрічної перевірки до страхового стажу враховано періоди роботи позивача у Виноградівському орендному підприємстві «Лелека», які підтверджені нарахуванням заробітної плати.

Не погодившись з позицією пенсійного органу щодо не зарахування решти періоду роботи, позивач звернулася з листом від 07.11.2019 до відповідача з проханням залучити двох свідків які працювали з позивачем на одному підприємстві у вказаний період для підтвердження страхового стажу у період з 02.01.1988 по 06.07.1999.

Водночас відповідачем відмовлено у вказаному зверненні з огляду на те, що в архівному відділі Виноградівської РДА наявні документи про стаж та заробітну плату Виноградівського орендного підприємства «Лелека», то підстав для підтвердження періоду роботи позивача у даному підприємстві показаннями свідків немає.

Не погодившись з такою відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом статті 1 Закону №1058-IV:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В силу положень статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частинами першою та другою статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини шостої цієї статті страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

А в силу положень частини десятої згаданої статті, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положеннями частини дванадцятої статті 20 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Суд звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у Виноградівське орендне підприємство «Лелека» з 1 квітня 1992 року по 06 липня 1999 року з урахуванням його заробітної плати за цей період.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , копію якої долучено до матеріалів справи, підтверджено, що позивач 01.04.1992 року прийнята в порядку переведення на роботу у Виноградівське орендне підприємство «Лелека». Відповідно до запису №11 у вказаній трудовій книжці на підставі наказу №19 від 06.07.1999 року позивача звільнено за згодою сторін 06.07.1999 (а.с.а.с.7-8).

Судом встановлено, що згідно інформації вказаної в архівній довідці від 12.09.2019 №01-27/683 Виноградівське орендне підприємство «Лелека» у 1996 року провело перереєстрацію - Відкрите акціонерне товариство «Виноградівська фабрика «Лелека»». Згідно цієї ж довідки встановлено, що у зв`язку з неплатоспроможністю фабрики, низького ринку збуту вказана фабрика, на підставі протоколу зборів акціонерів ВАТ фабрики «Лелека» від 02.07.1999 року фабрика припинила свою основну діяльність (а.с.14).

Як вбачається з доказів наявних у матеріалах справи, зокрема, згідно архівної довідки від 12.09.2019 №01-27/681 про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з ВАТ «Виноградівська фабрика «Лелека» за 1982-1998 роки дійсно відсутні записи щодо нарахування заробітної плати за певні періоди роботи. Водночас суд зауважує, що обов`язок щодо подання звітності про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків покладено на роботодавця, а працівник не здійснює контроль за вказаною звітність.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.09.2018 у справі №482/434/17 зазначив, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм Закону №1058-IV, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Оскільки наведені вище висновки Верховного Суду стосуються застосування вищевикладених норм Закону №1058-IV, дані висновки враховуються судом у цій справі.

Суд наголошує, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Як встановлено судом згідно записів у трудовій книжці позивача, у період з 01.04.1992 року по 06.07.1999 року працювала у ВАТ «Виноградівська фабрика «Лелека».

Відповідачем не надано суду належних та допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що вказане підприємство не працювало у спірний період, що б вказувало на неможливість роботи позивача, а відсутність записів у архівній довідці від 12.09.2019 №01-27/681 суд розцінює як не достатній доказ для обґрунтованості неможливості зарахування вказаних періодів роботи до стажу позивача.

В силу положень частини шостої статті 20 Закону №1058-IV базовим звітним періодом для нарахування страхових внесків є календарний місяць.

Несплата ВАТ «Виноградівська фабрика «Лелека» страхованих внесків до Пенсійного фонду України не має наслідком позбавлення позивача права на зарахування періодів його роботи до страхового стажу.

Як наслідок, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період за період з 01.04.1992 по 06.07.1999 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

А відтак, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в перерахунку пенсії та зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 01.04.1992 по 06.07.1999 у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати позивачу вказаних стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не доведено суду правомірність відмови позивачу у перерахунку пенсії, натомість докази у матеріалах даної адміністративної справи свідчать про наявність підстав зарахування трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 01.04.1992 року по 06.07.1999 року у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека".

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, то суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 грн..

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл.Народна, буд.4, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () в перерахунку пенсії та зарахуванні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) стажу роботи з 01.04.1992 по 06.07.1999 у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 01.04.1992 року по 06.07.1999 року у ВАТ "Виноградівська фабрика "Лелека".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з дати первинного звернення про призначення пенсії по віку - 20.04.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір на суму 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 25.02.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору