Справа № 474/1239/19
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2020-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/1239/19
Провадження № 2-а/474/4/20
Рішення

Іменем України

20.02.20 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області Кушніренка Сергія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, -

встановив:

13.12.2019р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області Кушніренка Сергія Олександровича (далі - відповідача), в якому просить:

- скасувати постанову серії БАА № 695365 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ст. 126 КУпАП;

- закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях складу порушення, передбаченого ст.ст. 125 та 126 КУпАП.

Ухвалою суду від 17.12.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано три дні, з моменту отримання ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Вказану ухвалу ОСОБА_1 отримав 27.01.2020р.

30.01.2020р. позивач надав на адресу суду уточнений адміністративний позов, в якому усунув недоліки зазначені в ухвалі від 17.12.2019р. та просить:

- скасувати постанову інспектора СРПП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області Кушніренка Сергія Олександровича серії БАА № 695365 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ст. 125 та ст. 126 КУпАП;

- закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях складу порушення, передбаченого ст. 125 та ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.12.2019р. відносно нього відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 695365 (далі - оскаржувана постанова), якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 та 126 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

В оскаржуваній постанові вказано, що позивач 06.12.2019р., о 16 год. 08 хв., в смт. Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини керував транспортним засобом, марки "HYUNDAI TUCSON", д/н НОМЕР_1 , при цьому перевозив дитину на передньому сидінні віком менше 12 років та зростом менше 145 см., а також не пред`явив на законну вимогу поліцейського для перевірки водійське посвідчення, реєстраційні документи та страховий поліс обов`язкового страхування для наземних транспортних засобів.

Позивач вказує, що 06.12.2019р. він дійсно рухався на автомобілі "HYUNDAI TUCSON", д/н НОМЕР_1 , по вул. Героїв Врадіївщини, та перевозив дитину на передньому сидінні, але вимоги п.п. "б" п. 21.11 Правил дорожнього руху він не порушив, так як використовував спеціальні засоби, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, а саме: накладка на сидіння.

06.12.2019р., о 16 год. 08 хв., відповідачем було порушено його конституційне право на вільне пересування територією України, після чого інспектор повідомив йому, що відносно нього буде винесена постанова за порушення п.п. "б" п. 21.11 Правил дорожнього руху та почав вимагати водійське посвідчення, реєстраційні документи та страховий поліс для перевірки.

На прохання надати докази цього, його повідомили що все є на відео, але з відеозаписом йому ознайомитися не дали.

Після того, як всі аргументи позивача були відхилені, він зрозумів, що подальше спілкування з інспектором Кушніренком не має сенсу, тож о 16 год. 18 хв. він зателефонував за номером 102 та поскаржився на неправомірні дії працівників патрульної поліції, о 16 год. 39 хв. старший лейтенант поліції Куртій А .Ф. прийняв позивача пояснення, а також в поясненні зафіксував наявність у нього всіх необхідних документів для керування транспортним засобом та засвідчив особу за водійським посвідченням.

З огляду на вищевикладене, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015р. у справі № 5-рп/2015, постанову Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", приписи ст.ст. 7, 245, 251, 252, 258, 268, 276, 279. 283, 284 КУпАП та п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України № 1395 від 07.11.2015р., позивач стверджує, що відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того позивач зазначає, що відповідачем складено постанову за порушення ним п.п. "б" п. 21.11 Правил дорожнього руху за статтею 125 КУпАП, хоча відповідальність за таке правопорушення, передбачена ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Таким чином позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною.

10.02.2020р. відповідач продав до суду заперечення проти позову, в яких просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на те, що оскаржувана постанова винесена ним, в порядку встановленому КУпАП, з дотриманням всіх процедурних вимог, на підтвердження чого надав відеозапис, зроблений за допомогою портативного відеореєстратора (нагрудної камери поліцейського).

Крім того відповідач зазначив, що на момент винесення оскаржуваної постанови йому не було відомо про внесення змін до ст. 121 КУпАП.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, з підстав зазначених в останньому, та просив його задовольнити.

Відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, при цьому в своїх запереченнях проти позову відповідач, посилаючись на службову зайнятість, просив розглянути справу за його відсутністю.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 194 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з запереченнями відповідача проти позову та дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

06.12.2019р. відповідачем стосовно позивача винесено оскаржувану постанову, згідно якої вбачається, що 06.12.2019р., о 16 год. 08 хв., в смт. Врадіївка по вул. Г.Врадіївщини, позивач керував транспортним засобом "HYUNDAI TUCSON", д/н НОМЕР_1 , при цьому перевозив дитину на передньому сидінні віком менше 12 років, та зростом менше 145 см., та також не пред`явив на законну вимогу поліцейського для перевірки водійського посвідчення, реєстраційні документи та страховий поліс обов`язкового страхування для наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. "б" п. 21.11, п.п. "а" п. 2.4. Правил дорожнього руху та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП. У постанову також вказано, що до неї додаються "фото".

Згідно оскаржуваної постанови позивача визнано винним у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 125, ч. 1 ст. 126 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 425 грн. 00 коп.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивача, за порушення п.п. "б" п. 21.11 Правил дорожнього руху, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 125 КУпАП.

Згідно п.п. "б" п. 21.11 Правил дорожнього руху, забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

В свою чергу відповідальність за порушення правил перевезення дітей передбачена ч. 10 ст. 121 КУпАП, а ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Отже, в даному випадку, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП, а не за ч. 10 ст. 121 КУпАП, відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача щодо складу вчиненого адміністративного правопорушення, що є безумовною та беззаперечною підставою для скасування в цій частині оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене суд не вбачає необхідності окремо досліджувати дотримання відповідачем процедурних вимог під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови за ст. 125 КУпАП.

Водночас суд вважає за необхідне наголосити на тому, що згідно Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо встановлення відповідальності за порушення правил перевезення дітей" № 224-IX від 29.10.2019р., який набрав чинності 20.11.2019р., статтю 121 КУпАП доповнено десятою частиною такого змісту: "Порушення правил перевезення дітей - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 3 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Таким чином твердження відповідача, що на момент винесення оскаржуваної постанови йому не було відомо про внесення змін до ст. 121 КУпАП, не беруться судом до уваги, оскільки з комплексного аналізу положень Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, обов`язок поліцейського знати та неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції.

Щодо позовних вимог в частині оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слід зазначити таке.

Підпунктом "а" п. 2.4. Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п.п. "а", "б", "ґ" п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб;

- чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов`язковими даними також час вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Згідно п.п. 2 та 5 розділу ІV Інструкції, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно додатку 5 до Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу, в якій зазначено, що додається до постанови.

Оскаржувана постанова містить зазначення що до неї додається "фото", однак з самої постанови та наданого відповідачем відеозапису зробленого за допомогою портативного відеореєстратора, на якому зафіксовано момент складення оскаржуваної постанови, не можливо встановити, що це за доказ, яким технічним засобом він зроблений, а також що саме він підтверджує, факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, чи факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того з вказаного відеозапису чітко прослідковується, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач не назвавши себе та не роз`яснивши для позивача права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, відразу посилаючись на факт фіксування вчинення останнім адміністративного правопорушення, почав складати оскаржувану постанову констатуючи вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вищевказані обставини свідчать про порушення відповідачем процедурних вимог під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених КУпАП та Інструкцією, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області Кушніренка Сергія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу- задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області Кушніренка Сергія Олександровича серії БАА № 695365 від 06.12.2019р. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп. за порушення ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, - закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст складено та підписано 24.02.2020р.

Суддя Ф.Г. Сокол