Справа № 260/1682/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1682/19 пров. № А/857/1865/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року, головуючий суддя Скраль Т.В., ухвалене о 14:02 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 26.12.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третя особа Закарпатська митниця Держмитслужби, про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, третя особа Закарпатська митниця Держмитслужби, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55511517 від 11.01.2018 року, постановлену державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Онисько Іванною Юріївною на підставі постанови Закарпатської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 2712/30500/17 від 19.09.2017року; визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2019 року (ВП №55511517), постановлену старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Присташ Камілою Вікторівною.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що державним виконавцем Онисько І.Ю. 11.01.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору за виконавчим документом - постановою Закарпатської митниці ДФС № 2712/30500/17, виданою 19.09.2017 року, а 22.07.2019 року в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника. Божником, згідно вказаних постанов зазначено громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Разом із тим, згідно виконавчого документу - згаданої постанови в справі про порушення митних правил № 2712/30500/17 від 19.09.2017 року адміністративне стягнення накладено на громадянку Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яка проживає в АДРЕСА_2 ). В даному випадку відповідачем порушено статті 1,15, 18 Закону №1404-VIII, оскільки стягнення здійснюється не з особи зазначеної у виконавчому документі, тобто громадянки Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), а з громадянки України ОСОБА_1 . Також варто зазначити, що в діючому законодавстві відсутня така норма права, яка б наділяла державного виконавця повноваженнями стягувати заборгованість за виконавчим документом із іншої особи, відмінної від визначеної у виконавчому документі, яка згідно нього не є боржником.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що виконання виконавчого документа здійснюється не з особи зазначеної у ньому, а з позивача. Відповідно до норм чинного законодавства державний виконавець не має повноважень стягувати заборгованість з особи, відмінної від визначеної у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19 вересня 2017 року, Державною фіскальною службою України винесено постанову в справі про порушення митних правил № 2712/30500/17 за ознаками вчинення громадянкою ОСОБА_3 ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ); ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження - Ужгородський район, с. Середнє; тимчасово не працює; місце проживання - АДРЕСА_2 ); тимчасово перебуває в Україні за адресою - АДРЕСА_1 ; закордонний паспорт НОМЕР_2 від 20.06.2016 року виданий органом - КЕК КН, адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 статті 481 МК України.

11 січня 2018 року, державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Онисько І.Ю., на підставі вищезазначеної постанови, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55511517.

22 жовтня 2018 року, старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Присташ Камілою Вікторівною, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та встановлено, що для забезпечення повного, законного та своєчасного виконання даного виконавчого документу, необхідно накласти арешт на все майно боржника.

22 липня 2019 року старшим державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Присташ Камілою Вікторівною, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт коштів боржника, якою встановлено, що для забезпечення реального виконання рішення необхідно накласти арешт на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах та постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: АБ «Укргазбанк», AT «А-Банк», AT «Альфа-Банк», AT КБ «ПриватБанк», AT «Комінвестбанк», AT «ОТП Банк», AT «Ощадбанк», AT «Райффайзен Банк Аваль», AT «Таскомбанк», AT «Укрексімбанк», AT «УкрСибБанк».

31 жовтня 2019 року, позивач звернулася до відповідача з клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та заявою про скасування постанов, винесених ОСОБА_5 по виконавчому провадженні № 55511517, оскільки стягнення слід здійснювати з іншої особи, а саме громадянки Угорщини -

ОСОБА_6 , що постанова про арешт коштів боржника перешкоджає їй отримувати заробітну плату.

27 листопада 2019 року відповідачем надано відповідь на дане звернення позивача, де вказано, що боржником вимоги виконавчого документа не виконано, а відтак відсутні підстави для зняття державним виконавцем арешту з майна (коштів) боржника у ВП № 55511517.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на підставі постанови в справі про порушення митних правил, як виконавчого документу правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2018 року, а порушення порядку державним виконавцем при накладенні арешту на кошти боржника щодо громадянки Угорщини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою в справі про порушення митних правил від 19.09.2017 року №2712/30500/17 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово перебуває в Україні за адресою АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи також підтверджено, що державним виконавцем Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Онисько І.Ю. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання постанови від 19.09.2017 року №2712/30500/17, в якому боржником є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Таким чином, в ході розгляду даної справи, покликання апелянта про примусове виконання виконавчого документа щодо особи, яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні не знайшли свого підтвердження, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2018 року ВП №55511517 є підставною та обґрунтованою.

Також, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Враховуючи те, що заходи щодо примусового виконання постанови в справі про порушення митних правил від 19.09.2017 року №2712/30500/17 не призвели до її виконання, державним виконавцем правомірно винесено постанову про арешт коштів боржника від 22.07.2019 року.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

На підтвердження обставин, зазначених у своїй апеляційній скарзі апелянтом не додано жодних доказів.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року у справі №260/1682/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 26.02.2020 року.