Справа № 308/3675/19
Суддя: Данко В. Й.
Дата ухвалення: 2020-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3675/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Шимон Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Шимон С.І. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 24.03.2019 року інспектором 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенантом поліції Шимон С.І. винесено постанову Серії ЕАВ № 1011206 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП зафіксованого не в автоматичному режимі з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Так, згідно вказаної постанови вказано, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Land Rover Sport», д/н НОМЕР_1 із швидкістю 73 км/год. в населеному пункті м. Мукачеві, де встановлено обмеження швидкості руху в 50 км/год.

Однак, позивач вказує на те, що з метою з`ясування всіх обставин справи, ним заявлено клопотання інспектору патрульної поліції УШІ в Закарпатській області Шимону С.І. щодо надання доказів того, що зафіксована за допомогою приладу «трукам tc000647» швидкість його транспортного засобу 73 км/год була зафіксована саме у межах населеного пункту, а не за межами населеного пункту, як було насправді, оскільки на екрані приладу також зазначено відстань між приладом та керованим ним автомобілем. Однак на його клопотання щодо вимірювання зазначеної відстані, інспектором поліції було повідомлено, що у нього немає технічної можливості виміряти цю відстань.

При позивач зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №757 від 07.09.2017 «Про затвердження Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.09.2017 за № 1198/31066, затверджено відповідний «Порядок використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України», а відповідно до ч. 4 глави IV вказаного порядку оперативні транспортні засоби залежно від характеру виконання службових завдань оснащуються спеціальними світловими та гучномовними пристроями, засобами глобальної системи позиціонування (GPS навігація), пристроями відеореєстрації (фіксації) та радіостанціями, комплектуються сигнальними конусами, мірними рулетками або лазерними дальномірами, огороджувальними стрічками, передбаченими ПДР дорожніми знаками 1.39 «Інша небезпека (аварійно-небезпечна ділянка)», 4.7 «Об`їзд перешкоди з правого боку», 4.8 «Об`їзд перешкоди з лівого боку», а також інформаційним таблом «Увага! Оформлення ДТП».

Також вказує на те, що зупинка його транспортного засобу відбувалась безпосередньо на обладнаному посту поліції при в`їзді в м. Мукачево зі сторони м. Ужгород та припаркованого на зазначеному пості оперативного транспортного засобу патрульної поліції «Toyota Prius» білого кольору, у якому б мали знаходитись мірна рулетка або лазерний дальномір. Вказані вище обставини, зафіксовані у його письмовому пояснені від 24.03.2019, які при розгляді справи інспектором поліції не прийняті до уваги.

Оскільки, інспектор поліції не надав будь-які дані та належні докази на підставі яких зроблено висновок, що керований Медуниця Д.М транспортний засіб, рухався саме в межах населеного пункту м. Мукачево, пояснення позивача не було взято до уваги, ОСОБА_1 вказує на те, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною. У зв`язку з цим, просить суд скасувати постанову інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Шимон С.І. Серії ЕАВ № 1011206 від 24.03.2019 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій дані позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, у визначений судом строк відзиву не надав. А тому суд розглядає справу за його відсутності на підставі п.2 ч.3 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з постановою інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейт. поліції Шимон С.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1011206 від 24.03.2019 року ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Land Rover Sport», д/н НОМЕР_1 із швидкістю 73 км/год. в населеному пункті м. Мукачеві, де встановлено обмеження швидкості руху в 50 км/год, чим порушив 12.4 ПДР.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом п. 12.4 ПДР передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Згідно вимог ч.2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, суд констатує, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, у наданий судом строк не подано відзиву, що судом у відповідності до ч.4 ст.159 КАС України кваліфіковано як визнання позову.

Вказані вище обставини та відсутність належних доказів на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 порушення вимог п.12.4 ПДР України, що у свою чергу свідчить про недоведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України за яке позивача було піддано адміністративному стягненню.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушень, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд приходить до переконання, що оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Шимон Сергія Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Шимон Сергія Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1011206 від 24 березня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко