Справа № 320/4777/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2020 року справа №320/4777/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.04.2019 №21 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 10.02.2019.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що спірним рішенням йому відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058) зі зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі Закон №796) з підстав ненадання довідки про відселення та невірного зазначення по батькові позивача у витязі з протоколу засідання комісії про підтвердження статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, №189 від 09.02.2017.

Позивач не погоджується зі спірним рішенням та вважає, що ним були надані відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують його перебування в зоні відчуження ЧАЕС та подальше відселення, та надають йому право на призначення пенсії зі зниженим віком.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що надані позивачем документи не підтверджують наявність у нього права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Так, відповідач зазначив, що позивачем не було надано довідку про відселення з зони відчуження (безумовного відселення), а у витязі з протоколу №189 від 09.02.2017 засідання комісії Київської обласної державної адміністрації з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження,а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, зазначене по батькові відрізняється від по батькові позивача.

Також відповідач зауважив, що надані позивачем документи носять суперечливий характер та свідчать про те, що 18.04.1986 позивач був направлений у військову частину № НОМЕР_1 для проходження дійсної військової служби у збройних силах МО СРСР та на момент аварії перебував у збірному пункті в м. Києві, а звідти 26.04.1986 у складі ешелону був направлений у військову частину, розташовану в Німецькій Демократичній Республіці. У той же час, відповідно до витягу з протоколу №189 від 09.02.2017 позивач 26.04.1986 перебував у с.Терехи Чорнобильського району, а відповідно до довідки Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області №431 від 25.07.2016 позивач 26.08.1986 був евакуйований із ІІ зони обов`язкового відселення (села Терехів) у село Ярошівка Фастівського району Київської області.

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірне рішення прийнято правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї ізсторінабо з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Фастівським МРВГУ МВС України в Київській області 04.02.1999 (а.с.11).

03.11.1999 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорії 2) серії НОМЕР_3 (а.с.68).

10.02.2017 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серії НОМЕР_4 (а.с.12).

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №07691115 від 29.12.2016, позивачу з 27.12.2016 довічно призначено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.13).

Відповідно до протоколу №2292 від 03.08.2016 позивачу з 19.07.2016 призначено пенсію по інвалідності (а.с.90).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком від 04.04.2019 (а.с.66).

За результатами розгляду цієї заяви Фастівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було прийнято рішення №21 від 12.04.2019, яким позивачу було відмовлено в переході на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796.

У рішенні зазначено, що для призначення пенсії позивачем були надані документи: посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження серії Б (категорії 2) №033240 від 03.11.1992; довідка №431 від 25.07.2016, видана Дорогочинською сільською радою, про евакуацію; завірені Дорогочинською сільською радою списки громадян, евакуйованих в 1986 році по Терехівській сільській раді в с.Дорогинку Фастівського району ОСОБА_1 значиться під номером 402; витяг з протоколу комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році №189 засідання комісії Київської обласної державної адміністрації від 09.02.2017 про підтвердження статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження; трудова книжка № НОМЕР_5 від 01.052.1967; диплом НОМЕР_6 від 17.07.1984 Чорнобильського ЧПТУ-3; військовий квиток НОМЕР_7 від 18.04.1986.

Відповідач зауважив, що позивачем не було надано довідку, видану Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською та Чернігівською обласними державними адміністраціями, на підставі якої видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про евакуацію.

Також у рішенні зазначено, що витяг з протоколу №189 засіданні комісії від 09.02.2017 про підтвердження статусу особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, неможливо взяти до уваги, оскільки невірно зазначено по батькові « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 » (а.с.15).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 55 Закон №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, евакуйованим з інших територій зони відчуження у 1986 році, пенсійний вік зменшується на 8 років.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі-Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи");

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку, зокрема, на 8 років, мають особи, які мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи та які були евакуйовані з територій зони відчуження (окрім 10-кілометрової зони відчуження) у 1986 році.

Відповідно до статті 11 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі Київською обласною державною адміністрацією позивачу посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорії 2), серії НОМЕР_3 від 03.11.1999) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Статтею 14 Закону №796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: зокрема, евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) - категорія 2.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №796 підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51, який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорії 2), серії НОМЕР_3 від 03.11.1999) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку №51 визначено, що видача посвідчень провадиться: іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються: потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки N 3 або N 4).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.11.2006 у справі №21-1048во06 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 285760) та в ухвалі від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 49955056) та Верховним Судом у постановах від 11.12.2018 у справі №750/4895/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 78495528), від 21.11.2018 у справі №751/2081/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 78022689), від 31.07.2018 у справі №751/2050/17(реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -75631106) та від 27.02.2019 у справі №500/2778/17(реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР -80129041).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи надає право користування пільгами, встановленими Законом №796, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Як було вказано раніше, 03.11.1999 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, евакуйованого у 1986 році із зони відчуження (категорії 2) серії НОМЕР_3 .

Крім того, 10.02.2017 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серії НОМЕР_4 .

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсними зазначених посвідчень як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи.

Отже, на момент звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідні посвідчення були дійсними, що, в свою чергу, свідчить про те, що позивачем було надано документи, які підтверджують його право на отримання пільг, передбачених Законом №796, у тому числі пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було надано відповідачу наступні документи:

- довідку Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області від 25.07.2016 №431 (а.с.117);

- копії особового рахунку по господарських книгах (а.с.118);

- копії списків евакуйованих осіб (а.с.119);

- копію військового квитка № НОМЕР_7 ;

Відповідно до довідки Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області від 25.07.2016 №431 ОСОБА_1 станом на 26.04.1986 проживав та був зареєстрований в с.Терехи Чорнобильського району, Київської області.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, с. Терехів Чорнобильського району Київської області належить до зони відчуження.

Відповідно до Переліку населених пунктів, жителі яких евакуйовані в 1986 році (зоні віджучення) (зона відчуження), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 18.06.1991 №44 (який був чинний до 25.08.1992), м.Терехів Чорнобильського району належить до вказаного Переліку.

Щодо посилань відповідача на те, що у витязі з протоколу №189 засідання комісії від 09.02.2017 міститься інформація, яка не відповідає персональним даним позивача, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з протоколу засіданні комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році від 09.02.2017 №189, наданого позивачу, комісія підтвердила статус особи, евакуйованої у 1986 із зони відчуження ОСОБА_1 . Водночас, по батькові позивача є ОСОБА_3 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 було витребувано від Київської обласної державної адміністрації завірену копію протоколу №189 від 09.02.2017 засідання комісії з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведені робіт з евакуації людей і майна з зон відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році (виписку з нього) в частині розгляду заяви ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали суду Київською обласною державною адміністрацією було надано суду копію витягу протоколу засіданні комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році від 09.02.2017 №189, відповідно до якого комісія підтвердила ОСОБА_1 статус особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження.

У вказаному витязі з протоколу комісія підтвердила, що станом на 26.04.1986 позивач проживав (перебував) у с. Терехів Чорнобильського району (а.с.133-134).

Отже матеріали справи підтверджують, що позивач має статус особи, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, у той час як примірник витягу з протоколу №189 від 09.02.2017, який був наданий відповідачу, дійсно містить описку в частині зазначення по батькові позивача.

Щодо посилань відповідача у спірному рішенні як на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії ненадання ОСОБА_1 довідки Волинської, Житомирської, Київської, Рівненської або Чернігівської обласної державної адміністрація, на підставі якої видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про евакуацію відповідно до Порядку №51, то суд ставиться критично до такої позиції відповідача.

Так, суд наголошує на тому, що необхідність надання такої довідки відповідно до Порядку №51 є обов`язковою передумовою для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році, а не для призначення особі пенсії відповідно до статті 55 Закону №796.

Щодо посилань відповідача на інформацію з військового квитка позивача, як на документ, який підтверджує, що позивач 26.04.1986 перебував на військовій службі, суд зазначає таке.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_7 від 18.04.1986 позивач 18.04.1986 був призваний на дійсну строкову службу і направлений у військову частину.

25.06.1986 позивач прийняв військову присягу (а.с.99-102).

Згідно з довідки Іванківського об`єднаного районного військового комісаріату від 01.02.2016 №203 ОСОБА_1 29.04.1986 у складі ешелону 23/131718 відправлений для проходження строкової військової служби (а.с.17).

Проте, у вказаних документах відсутня інформація про те, в якому саме місці перебував позивач у період з 25.04.1986 по 29.04.1986.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 було витребувано від Іванківського об`єднаного районного військового комісаріату Київської області відомості щодо перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 26.04.1986 по 29.04.1986 на збірному військовому пункті з зазначенням місця розташування.

16.01.2020 на адресу суду від Іванківського об`єднаного районного військового комісаріату Київської області надійшов лист, в якому повідомлено, що в Іванківському об`єднаному районному військовому комісаріаті Київської області в період з 26.04.1986 по 29.04.1986 не організовувався збірний пункт, а тому перебування в ньому ОСОБА_1 неможливе (а.с.137).

22.01.2019 на адресу суду від Іванківського об`єднаного районного військового комісаріату Київської області надійшов лист, в якому повідомлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 18.04.1986 та відряджений до військової частини 29.04.1986 (а.с.139).

Отже, з наданих Іванківським об`єднаним районним військовим комісаріатом Київської області пояснень не вбачається, в якому саме місці перебував позивач у період 26.04.1986 по 29.04.1986.

Суд зазначає, що оскільки належність позивача до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, відповідні посвідчення не визнано недійсними та не скасовано у встановленому законодавством порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Враховуючи вказана вище, суд дійшов висновку про те, що на момент звернення позивача до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, тобто 04.04.2019, ОСОБА_1 набув право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, на 8 років.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.04.2019 №21.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796, починаючи з 10.02.2019, суд зазначає таке.

Так, згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у переведенні його з пенсії по інвалідність на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії виникло у позивача ще 10.02.2019, а з відповідної заявою ОСОБА_1 звернувся 04.04.2019, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, оскільки пенсія по інвалідності (яка була призначена позивачеві з 19.07.2016) та пенсія за віком (право на яку виникло у позивача 10.02.2019) є різними видами пенсій, передбачених одним законом, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, у даному випадку з 04.04.2019, а не з дня виникнення права, як про це зазначає позивач.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 04.04.2019.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 12.04.2019 №21.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 04.04.2019.

4. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.