Справа № 214/2772/19(2-а/214/66/20)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 214/2772/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 січня 2020 р. (суддя Чернова Н.В.) в адміністративній справі №214/2772/19 за позовом ОСОБА_1 до командира взводу роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шевченка В`ячеслава Михайловича про визнання протиправними дій та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, визнати протиправною (не чинною) постанову серії ЕАВ №1030385 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України, скасувати її, провадження по адміністративної справі зупинити.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на відсутність законних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки працівники поліції не мали права проводити перевірку документів, оглядати транспортний засіб, яким керував позивач. Крім того, справа неправомірно розглянута на місці знаходження автомобіля, без складання протоколу.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 січня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено апеляційному порядку позивачем. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Доводи скаржника, які наведені в апеляційній скарзі, є подібними доводам адміністративного позову.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до суду не прибули, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 березня 2019 р. інспектором роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Шевченко В.М. було винесено постанову серії ЕАВ №1030385 відносно ОСОБА_1 , про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 31 березня 2019 року керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 в м. Дніпро, по вул. Академіка Белелюбського, в районі будинку 50, яке підпадало під орієнтування по незаконному заволодінню транспортним засобом, після зупинки водій не пред`явив для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб, не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив підпункт 2.1 «б» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо доводів скаржника про протиправність дій відповідача - інспектора поліції по розгляду справи на місці вчинення адміністративного проступку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 р. № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». В аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 р. (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від обов`язку по складанню протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець відніс розгляд справ про скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови, колегія суддів дійшла висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 р. наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнано неконституційним, а відтак він є обов`язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Таким чином, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача по розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці скоєння адміністративного правопорушення.

Щодо суті адміністративного проступку.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності надано DVD-R з відеозапису нагрудної відеокамери, яка використовується на підставі статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

На відеозапису зафіксована обставина того, що о 07:02 годині з автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 , вийшов чоловік. О 07:12 на вимогу інспектора УПП пред`явити для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб ОСОБА_1 , який на той час перебував вже на пасажирському місці, заявляє про їх відсутність. О 07:17 год. ОСОБА_1 роз`яснюються права за статтею 63 Конституції України та за статтею 268 КУпАП, заяв та клопотань на той час не надійшло. Також, з відеозапису вбачається, що позивачу було доведено до відома про те, що відносно нього буде винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 КУпАП. Окрім того, в своїх поясненнях в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив факт відсутності у нього реєстраційного документа на транспортний засіб.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і четверта статті 126 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2020 р. в адміністративній справі №214/2772/19

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 25 лютого 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий