Справа № 755/18221/16-а
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Савлук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Справа № 755/18221/16-а

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В, Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного об`єднаного управління

Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з 02.11.2016, згідно з довідкою Прокуратури міста Києва від 22.03.2016 № 18/175, з розрахунку 90% його місячної (чинної) заробітної плати, без обмежень її певним розміром, та виплатити різницю в пенсії з 01.01.2016 по 02.11.2016.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2017 року позов було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову відповідача щодо проведення позивачу перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за вислугу років, згідно з довідкою Прокуратури міста Києва від 22.03.2016 № 18/175 про заробітну плату за посадою, яку обіймав позивач, у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до вимог частин 13, 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону від 12.07.2001 № 2663-ІІ) у розмірі 90% від середнього заробітку, зазначеного у довідці Прокуратури міста Києва від 22.03.2016 № 18/175, з 02.11.2016 без обмеження розміру виплати пенсії.

Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що зміст та обсяг вже набутих працівниками органів прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а також з того, що з прийняттям КМУ постанови від 09.12.2015 № 1013 виникли підстави для перерахунку пенсії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалюючи зазначену постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які визначали право на перерахунок пенсій працівникам органів прокуратури, втратили чинність, у зв`язку з чим законодавчо визначені підстави для такого перерахунку з цього часу відсутні.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ. Однак, ні умови, ні порядок перерахунку призначених пенсій працівникам органів прокуратури КМУ не визначено та відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

11.01.2020 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення за виключними обставинами, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на те, що 13.12.2019 Конституційним Судом України прийнято рішення № 7-р(ІІ)/2019, яким визнано неконституційним положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, якими було передбачено, що умови та порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, визначаються КМУ, та зазначено, що вказана законодавча норма підлягає застосуванню у первинній редакції, відповідно до якої підставою для перерахунку пенсії працівника прокуратури є підвищення заробітної плати за аналогічною посадою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 відкрито провадження за вказаною заявою позивача та витребувано справу із суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заявника, дослідивши обставини справи та проаналізувавши норми процесуального права, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення зазначеної заяви, з огляду на наступне.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

У частині першій, пункті 1 частини п`ятої, частині шостій статті 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (визнано неконституційним) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, судова колегія у контексті чинного правового регулювання, вважає помилковим з огляду на таке.

У резолютивній частині згаданого рішення Конституційним Судом України встановлено порядок його виконання, за яким положення ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення; ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, якою було регламентовано умови і порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.12.2019 у справі № 825/1022/17.

На момент прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на момент його звернення до органів ПФУ, була чинною частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII у редакції Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII, за якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки приписи частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII у первинній редакції відновили свою дію лише з 13.12.2019, то прийняття Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)2019 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що аналіз змісту положень пункту першого частини п`ятої статті 361 КАС України свідчить, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

У межах даної справи рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18.

Крім того, як зазначалося вище, відповідно до частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 15.05.2019 по справі № 640/20317/16-а.

Разом з тим, колегія суддів також приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 р. по справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 р. по справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, від адвоката Мазуркевича М.А. надійшла заява про те, що позивач помер.

Перевіривши зазначену заяву, колегія суддів зазначає, що адміністративним процесуальним законодавством не передбачено можливості застосування певних процесуальних наслідків в разі смерті особи, яка звернулася із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Разом з тим, апеляційний суд також зазначає, що до вказаної заяви не додано жодних доводів на підтвердження, викладених в ній обставин.

Враховуючи вищевикладене, ретельно проаналізувавши та перевіривши всі доводи заявника, колегія суддів вважає, що вони не ґрунтуються на нормах КАС України, суперечать принципу юридичної визначеності, не відповідають вимогам ст. 361 КАС України, а тому в задоволенні заяви позивача слід відмовити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 311, 321, 325, 328, 329, 361, 368, 369 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: