Справа № 280/428/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 лютого 2020 року Справа № 280/428/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Туяк О.К., розглянувши правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни (02094, м.Київ, вул.Юрія Поправки, 6, офіс 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.105),

про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни (далі - відповідач, Приватний виконавець Вольф Т.Л.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД» (далі - третя особа, АТ «БАНК ФОРВАРД»), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №59894350 від 19.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) зазначає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження порушено вимоги Закону №1404-VIII, оскільки позивач зареєстрований та проживає у Запорізькій області, майна у місті Києві не має. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.01.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.ст.12, 257, 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Призначено судове засідання на 13.02.2020.

11.02.2020 представник позивача адвокат Васильченко А.Є. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001169 від 29.08.2016, діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1008218 від 10.01.2020) звернувся до суду із клопотанням, в якому просить розглянути справу без його участі.

Ухвалою суду від 13.02.2020 відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 24.02.2020.

17.02.2020 представник відповідача адвокат Юхименко Ю.Ю. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ №000117 від 12.03.2018, діє на підставі ордеру серія КС №712971 від 12.02.2020) подав відзив на позову заяву (вх.№7457), в якому позов не визнає, зазначає, що дії приватного виконавця були вчинені відповідно до вимог Закону №1404-VIII, оскільки стягувачем було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку, відкритого в АТ «БАНК ФОРВАРД», який розташований за адресою у місті Києві, тобто позивач є власником карткового рахунку та наявних на ньому грошових коштів. Вказує, що чинним законодавством не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), при цьому, надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У судове засідання 24.02.2020 представники учасників справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у відповідності до статті 268 КАС України. Представник позивача адвокат Васильченко А.Є. 24.02.2020 подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач/представник відповідача адвокат Юхименко Ю.Ю., представник третьої особи причини неявки суду не повідомили, заяв або клопотань не подавали.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання, розгляд справи здійснено у письмовому провадженні.

На підставі наявних матеріалів судом встановлено такі обставини.

23.08.2019 АТ «БАНК ФОРВАРД» подало до Приватного виконавця Вольф Т.Л. заяву про примусове виконання рішення, в якій просило:

- відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем за №1791 від 31.07.2019 про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 коштів у розмірі 24 880,97 грн.;

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника;

- провести перевірку майнового стану боржника;

- у випадку встановлення доходу боржника, звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника.

Також в заяві про примусове виконання, вказано про повернення авансованого внеску та вказані реквізити стягувача, на які мають перераховуватися стягнуті з боржника грошові кошти.

У якості додатку до заяви про примусове виконання рішення зазначені квитанція про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису №1791 від 31.07.2019 та належним чином засвідчена копія довіреності представника стягувача.

27.08.2019 Приватний виконавець Вольф Т.Л. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №59894350 з примусового виконання виконавчого напису №1791, виданого 31.07.2019.

Відкриваючи виконавче провадження відповідач керувався ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону №1404-VIII.

В рамках виконавчого провадження №59894350 відповідачем 28.11.2019 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Позивач зазначає про відсутність у нього будь-якого майна з місцезнаходженням у місті Києві, у зв`язку з чим вважає протиправною поставу про відкриття виконавчого провадження №59894350, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII (тут й надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Статтею 4 Закону №1404-VIII встановлені вимоги до виконавчого документу та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Так, за приписами п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до положень ст.5 Закону №1404-VIII приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Отже, враховуючи положення ст.ст. 3, 5 Закону №1404-VIII, приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Стаття 24 Закону №1404-VIII встановлює місце виконання рішення, зокрема частиною 2 цієї статті передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За приписами ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якій стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Як зазначено у статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що чинним законодавством визначено вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на який розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідно до матеріалів справи зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 область, Кам`янко - Дніпровський район, село Велика - Знам`янка, вул.Шкільна (стара назва - К.Маркса), буд.301.

Вказана адреса також зазначена в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження як адреса боржника та не заперечується відповідачем.

Відповідно до інформації з відкритих джерел - Єдиного реєстру приватних виконавців України, розміщеного на сайті https://erpv.minjust.gov.ua, виконавчим округом приватного виконавця Вольф Т.Л. є визначено місто Київ.

Судом встановлено, що виконавче провадження №59894350 відкрито Приватним виконавцем Вольф Т.Л. за заявою стягувача АТ «БАНК ФОРВАРД» за місцем знаходження майна боржника. При цьому, відповідно до відзиву на позов, майном боржника відповідач вважає грошові кошти на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «БАНК ФОРВАРД».

Суд зазначає, що відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 3.1 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III), передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно з ч.ч. 6.1, 6.2 статті 6 Закону №2346-III банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону №2346-III визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що безготівкові кошти є об`єктом права власності - майном.

Разом з тим, надані до суду матеріали виконавчого провадження, зокрема заява АТ «БАНК ФОРВАРД» про примусове виконання рішення та додані до неї документи, не містять інформації, якою б володів приватний виконавець при вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, щодо наявності у боржника майна - грошових коштів (безготівкових коштів) на рахунку у банку, який до того ж є стягувачем за виконавчим документом та який подав заяву про примусове виконання рішення.

Суд звертає увагу, що довідка АТ «БАНК ФОРВАРД», в якій вказано про наявність у позивача відкритого рахунку в АТ «БАНК ФОРВАРД», не містить вихідних реквізитів щодо дати та номеру, а також не подавалась разом із заявою про примусове виконання рішення від 23.08.2019, оскільки в додатках до заяви відсутнє посилання на неї.

Крім того, зазначені документи містять лише загальне посилання на те, що у позивача є відкритий рахунок в АТ «БАНК ФОРВАРД» у валюті гривня, однак вони не містять відомостей щодо наявності у позивача майна у місті Києві, зокрема, відсутні відомості про наявність коштів на рахунку, відкритому в АТ «БАНК ФОРВАРД».

Суд зазначає, що факт наявності у особи банківського рахунку, який сам по собі не є майном, не може беззаперечно свідчити про те, що на цьому банківському рахунку обліковуються кошти.

Оскільки наявні в матеріалах справи матеріали виконавчого провадження не містять відомостей щодо наявності у боржника - ОСОБА_1 майна у місті Києві, що надавало б приватному виконавцю підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача компетенції з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу №1791 від 31.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 24 880,97 грн. та, відповідно відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність в Законі №1404-VIII норми, яка передбачає проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, за приписами ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Тобто, якщо стягувач на свій розсуд обрав місце виконання, зокрема за місцезнаходженням майна (грошових коштів на банківському рахунку), то у заяві про примусове виконання рішення такий стягувач має зазначити про наявність конкретного майна та його місцезнаходження. Адже приватний виконавець, вирішуючи питання щодо прийняття виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження, має перевіряти наявність або відсутність підстав (ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII) для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання, в тому числі і пред`явлення виконавчого документу за місцем виконання.

Щодо посилання відповідача на Лист Міністерства юстиції України від 11.06.2018 №23123/16620-33-18/20.5.1 як на підставу правомірності відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що вказаний лист не є нормативно-правовим актом та носить рекомендаційний характер, а тому він не може заміняти або підміняти норми Закону №1404-VIII.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Таким чином, можливість приймати до виконання виконавчі документи пов`язана саме з наявністю коштів на рахунку, а не з наявністю інформації про відкритий рахунок.

Також суд звертає увагу на те, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача, яким є АТ «БАНК ФОРВАРД», оскільки зазначена у заяві про примусове відкриття виконання рішення адреса знаходження рахунку боржника є юридичною адресою, за якою зареєстрований і розташовується сам банк, проте це суперечить принципу, який закладений у ст.24 Закону №1404-VIII, а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець проігнорував наявну у виконавчому написі інформацію щодо місця проживання боржника та надав перевагу інформації стягувача щодо наявності відкритого рахунку за відсутності будь-яких відомостей про наявність коштів на ньому, отже за відсутності інформації про наявність у боржника майна за місцезнаходженням, підвідомчим приватному виконавцю, та відкрив виконавче провадження.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Т.Л. про відкриття виконавчого провадження є протиправною, необґрунтованою, прийнята передчасно, без врахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Подібним чином застосовано норми права у постанові Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 826/7969/16.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77,132,1 39 143, 243-246, 255,287, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №59894350 від 27.08.2019.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених, зокрема статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни, місце проживання: 02094, м.Київ, вул.Юрія Поправки, 6, офіс 15.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство «БАНК ФОРВАРД», місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, буд.105; .

Повне судове рішення виготовлено 24.02.2020.

Суддя М.О. Семененко