Справа № 300/140/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" лютого 2020 р. справа № 300/140/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про стягнення невиплачених сум пенсії та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.1-2).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 21.02.2020 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.44-50). Просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року за № 788 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на даний час урядом ще не прийнятий.
ОСОБА_2 21.02.2020 року подала суду відповідь на відзив (а.с.38-43), проте суд зазначає, що у відповідності до частин 3 статті 263 КАС України, у справах, визначених частиною 1 цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, а тому в суду відсутні правові підстави надавати оцінку даному документу в рамках розгляду даної адміністративної справи.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
У зв`язку із припиненням, у вересні 2018 року, виплати раніше призначеної пенсії, ОСОБА_1 , з метою захисту свого порушеного права, звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій щодо припинення пенсійних виплат починаючи з 01.09.2018 року протиправними, скасування розпорядження про припинення виплати пенсії та зобов`язання поновити виплату раніше призначеної пенсії і здійснити виплату заборгованості за час затримки виплати за період з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.
Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.09.2018 року по 30.11.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року (а.с.21-27).
Згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 300/1684/19 повернуто скаржнику.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19, на підставі частини 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили 04.12.2019 року.

На виконання вищезазначеного судового рішення, за заявою ОСОБА_1 , 18.12.2019 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 300/1684/19 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року (а.с.28), який пред`явлено стягувачем до виконання та на підставі якого органом державної виконавчої служби здійснюється примусове виконання судового рішення відповідно до винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження.

26.12.2019 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із письмовою вимогою провести виплату заборгованості за вересень-листопад 2018 року включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (а.с.18-19).

Листом від 21.01.2020 року за № 1809/В-15, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило, що відповідно до довідки-розрахунку пенсійної виплати ОСОБА_1 за пенсійною справою № за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року нарахована сума 17875,17 грн. Також зазначено, що управлінням 27.12.2019 за № 23924/03 направлено запит до Департаменту Пенсійного фонду України щодо проведення додаткової перевірки в системі "Аркан" та надання дозволу на виплату суми боргу за минулий час на виконання судового рішення пенсіонеру, який є внутрішньо переміщеною особою (а.с.16-17).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку із невиконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Відповідно до статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Приписами статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина 2). Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3).

Також нормами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 3 коментованої статті кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи слідує, що позивач обрав спосіб захисту свого права шляхом подання позову про стягнення невиплачених сум пенсії на виконання рішення суду, та в його обґрунтування посилається на неналежне виконання відповідачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19, що набрало законної сили.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що порушені права позивача відновлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року, яке перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби, а тому стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим.

Так, судом встановлено, що нарахована, але не виплачена ОСОБА_3 пенсія за період з 01.09.2018 року по 30.11.2018 року в розмірі 17875,17 грн. є сумою, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19.

Таким чином, суд дійшов висновку, що предмет позову у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення (рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року у справі № 300/1684/19).

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню урегульовано положеннями Закону України "Про виконавче провадження" та нормами Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

В той же час, Розділ IV Кодексу адміністративного судочинства України містить положення, які регламентують процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що звернувшись з позовом, щодо стягнення заборгованості по виплаті пенсії, позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у порядку статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки така вимога є похідною від стягнення невиплачених сум пенсії.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання, що в задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про стягнення невиплачених сум пенсії та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.