Справа № 120/2852/19-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2852/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

24 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у здійсненні перерахунку його пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 04.08.2004 року №28 протиправною;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 22.04.2019 року з урахуванням довідки про заробітну плату від 04.08.2004 року №28.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2019 року замінено відповідача у справі, а саме Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, його правонаступником Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу суду 09.01.2020 року, відповідач заперечив доцільність задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити рішення Вінницького окружного адміністративного суду без змін.

В силу приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 22.04.2019 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію за віком, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

14.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, до якої було надано всі необхідні документи, в тому рахунку і довідку про заробітну плату від 04.08.2004 року №28, видану арбітражним керуючим ТОВ виробничо-торгівельної фірми Меркурій за період роботи з квітня 1993 по червень 1999 року.

Згідно розписки-повідомлення, виданої спеціалістом Управління, заява та документи ОСОБА_1 прийнято 14.05.2019 року і зареєстровано за №4380.

20.05.2019 року управління направило замовлення на проведення зустрічної перевірки №1314/11-30/04/2 щодо достовірності та обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату №28, виданої ТОВ ВТФ Меркурій для призначення пенсії.

Одночасно, 22.05.2019 року Управлінням ПФУ в місті Вінниці прийнято рішення 22 про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", без врахування довідки від 04.08.2004 року №28.

20.06.2019 року за результатом розгляду замовлення від 20.05.2019 року, надійшла відповідь №311/10-1-45, про неможливість здійснення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки про заробітну плату №28 від 04.08.2004 року, виданої ОСОБА_1 за період роботи з квітня 1993 по червень 1999 року, оскільки адресат за даною адресою відсутній.

16.07.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача, у якій просив надати роз`яснення на якій підставі не була врахована довідка про заробітну плату від 04.08.2019 року №28.

18.07.2019 року, за результатом розгляду заяви від 16.07.2019 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача, що довідка від 04.08.2004 року № 28 не відповідає встановленому зразку Порядку №22-1, та не може бути взята до уваги при призначенні пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови йому в обрахунку пенсії із заробітної плати, згідно довідки №28 від 04.08.2004 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки довідка №28 від 04.08.2004 року не підтверджена первинними документами, та не відповідає встановленому зразку Порядку 22-1 (додаток 1), відповідач діяв правомірно, не беручи до уваги документ, який не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підстави для перерахування пенсії згідно такої довідки відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію частина третя статті 44 Закону № 1058-IV.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому відповідно до пункту 2 стаття 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.3 ст.44 наведеного Закону органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1. За змістом пп.в п.7 цього Порядку заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).

Пунктом 17 наведеного Порядку передбачено, що така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

При цьому, визначальним критерієм для включення відповідного заробітку до суми доходу, з якого обчислюється пенсія, є нарахування внесків на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №709/1448/16-а (а.с.74 т.2), який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

З аналізу наведених положень законодавства слідує, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 527/1655/17.

У справі яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , в період з 20.04.1993 по 01.06.1999 він працював водієм в Виробничо-торговій фірмі "Меркурій".

З метою врахування при призначенні пенсії, отриманої заробітної плати за вказаний період роботи позивачу видано довідку за підписом арбітражного керуючого про розмір його заробітної плати отриманої за період роботи в Виробничо-торговій фірмі "Меркурій".

При цьому, судова колегія зауважує, що відповідачем при обрахунку страхового стажу позивача період роботи на ТОВ ВТФ "Меркурій" з 1993 по 1999 рік враховано.

Тобто, в даному випадку, факт перебування позивача в трудових відносинах з ТОВ ВТФ "Меркурій" у посадових осіб пенсійного органу сумнівів не викликав. При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в довідці №28 від 04.08.2004 року, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась і відкликана не була.

Відмовляючи позивачу врахувати спірну довідку, пенсійний орган не навів жодного обгрунтування - розбіжність даних, невідповідність записам у трудовій книжці, наявність інших доказів, які б спростовували зміст довідки, тощо.

Довідка видана відповідно до вимог щодо ведення бухгалтерського обліку та звітності, містить всі необхідні реквізити, підписана уповноваженими особами (арбітражним керуючим та головним бухгалтером) з розшифруванням прізвищ, скріплена печаткою та містить посилання на підставу видачі - розрахункові відомості за вказані періоди.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно відсутності підтвердження довідки №28 від 04.08.2004 року первинними документами, та її невідповідність встановленому зразку Порядку 22-1, то судова колегія зазначає наступне.

Право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України Права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У пункті 54 Рішення ЄСПЛ у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку є порушення конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Дане праве позивача є абсолютним і не обмежується будь-яким строком.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 року.

Стосовно вимоги позивача про визнання бездіяльності протиправною щодо відмови у перерахунку його пенсії з урахуванням довідки №28 від 04.08.2004 року, судова колегія, з огляду на вищевикладені обставини, якими підтверджено необхідність врахування вказаної довідки Пенсійним органом при призначенні пенсії, вважає, що відповідач діяв протиправно та всупереч інтересам особи.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Таким чином, судова колегія підсумовуючи здійснений аналіз обставин справи, в призмі норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини дійшла висновку про обгрунтованість вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було не правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду - скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Окрім того, судова колегія враховує, що у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату від 04.08.2004 року №28.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 22.04.2019 року з урахуванням довідки про заробітну плату від 04.08.2004 року №28.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.