Справа № 679/820/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 679/820/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гавриленко О.М.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

25 лютого 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника позивача: Калабського С.В.

представника відповідача: Андрійчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року (м. Нетішин, 24 cічня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Нетішинська міська рада Хмельницької області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 20 грудня 2018 року №615-ДК/0246По/08/01/-18, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 cічня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскарженою постановою його було визнано винним у тому, що він використовував земельну ділянку на вул. Промислова в м. Нетішині без правовстановлюючих документів, чим порушив вимоги ст. ст. 91, 125, 126 ЗК України. Вказуючи на безпідставність та необґрунтованість винесеної постанови, позивач зазначає, що на балансі публічного акціонерного товариства «Західенергомонтажвентиляція» (далі ПАТ «Західенергомонтажвентиляція») знаходяться складські приміщення, площею 676 кв.м, майданчик з твердим покриттям, площею 1700 кв.м, які розміщені на вул. АДРЕСА_1 в м. Нетішині, на земельній ділянці несільськогосподарського призначення землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, якою орендодавець користується на підставі договору оренди земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, укладеного між Нетішинською міською радою Хмельницької області та ПАТ «Західенергомонтажвентиляція» від 22 січня 2010 року №015 та додаткової угоди про поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 16 листопада 2015 року №485. На підставі Договору оренди складського приміщення та майданчика з твердим покриттям від 01 червня 2016 року він, як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , орендує частину зазначеного вище майна, а саме: складське приміщення площею 150 кв.м, майданчик з твердим покриттям 350 кв.м. Вказує на те, що даний договір оренди майна на даний час діє, його недійсність не встановлена та такий відповідає, на переконання позивача, вимогам чинного законодавства. При цьому, звертає увагу на те, що названий вище договір оренди майна не визначає розмір земельної ділянки, яка передається йому, як наймачеві. Договором оренди №015 земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, укладеного між Нетішинською міською радою Хмельницької області та ПАТ «Західенергомонтажвентиляція» 22 січня 2010 року та додаткової угоди про поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 16 листопада 2015 року №485 не встановлено обмежень наймача майна орендаря, яке розташоване на даній земельній ділянці, на користування нею, а тому позивач переконаний, що є всі підстави вважає, що власник земельної ділянки Нетішинська міська рада погоджується на надання йому, як наймачу майна, права користування земельною ділянкою. акож позивач зауважує на тому, що про розгляд справи про адміністративне правопорушення його повідомлено не було, при винесенні такої відповідачем не враховано його особу, ступінь його вини, майновий стан та характер вчиненого правопорушення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що за результатами перевірки, проведеної державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Білогірському, Ізяславському, Славутському, Полонському, Шепетівському районах та м. Нетішин Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Демянюк К.В., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 53-1 КУпАП, за самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,1266 га (кадастровий квартал :02:007), що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Промислова, а саме: частина земельної ділянки використовується для випалювання деревного вугілля без правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

За результатами перевірки державним інспектором було складено наступні матеріали: акт обстеження земельної ділянки від 07 грудня 2018 року; акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 20 листопада 2018 року; припис від 07 грудня 2018 року; протокол про адміністративне правопорушення від 07 грудня 2018 року; розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Спірним в даній справі є правомірність прийняття відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наявність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.

Стаття 53-1 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

За змістом ч. 2 ст. 188 ЗК України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі-Закон №963-IV).

В силу ст. 9 Закону №963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Статтею 10 Закону №963-IV передбачено, що до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статті 125 та 126 ЗК України вказують на момент виникнення права на земельну ділянку, який пов`язується з необхідністю оформлення речових прав на земельну ділянку та прямо не передбачають відповідальності за порушення порядку оформлення речових прав на земельну ділянку.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як зазначено у постанові, за згадане порушення, тобто порушення вимог ст. 125 - 126 ЗК України, передбачена відповідальність згідно з ст. 53-1 КУпАП.

Вимогами ч. 1 ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення №615-ДК/0292П/07/01/-18 від 07 грудня 2018 року було встановлено, що позивач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,1266 га (в межах кадастрового кварталу :02:007), що розташована за адресою: Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Промислова, яка перебуває у комунальній власності і відноситься до категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для виробничих потреб. На вказаній земельній ділянці останній здійснює виробництво деревного вугілля без правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Сам факт користування спірною земельною ділянкою позивачем не заперечується, правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку у позивача відсутні, що спростовує його доводи з приводу відсутності в його діях складу правопорушення.

Разом з тим, аргументи позивача щодо правомірності користування ним такою земельною ділянкою на підставі договору оренди приміщень ПАТ «ЗЕМВ» від 01 червня 2016 року, укладеного між ним та ПАТ «Західенергомонтажвентиляція» є необґрунтованими, оскільки укладення такого відбулося в порушення вимог п. 9.3 Договору оренди земельної ділянки №015 від 22 січня 2010 року, укладеного між Нетішинською міською радою (Орендодавець) та ПАТ «Західенергомонтажвентиляція», який зобов`язував останнє, як Орендаря, при здачі орендованої земельної ділянки в суборенду отримати письмову згоду Орендодався Нетішинської міської ради Хмельницької області.

З Договору оренди земельної ділянки №015 від 22 січня 2010 року встановлено, що Нетішинською міською радою Хмельницької області в оренду ПАТ «Західенергомонтажвентиляція» передана земельна ділянка площею 0,3517 га, на якій розміщені об`єкти нерухомого майна: адмінбудинок площею 544 кв.м, складські приміщення площею 676 кв.м, майданчик з твердим покриттям, площею 1700 кв.м..

У відповідності до п. 9.3 вказаного договору Орендар має право здавати орендовану земельну ділянку в суборенду за письмовою згодою Орендодавця.

Крім того встановлено, що 01 червня 2016 року між ПАТ «Західенергомонтажвентиляція» та позивачем укладено договір оренди приміщень ПАТ «ЗЕМВ», предметом якого відповідно до п. 1.1. названого договору є строкове платне володіння та користування приміщенням площею 150 кв.м та бетонованою площадкою площею 350 кв.м, які знаходяться на балансі ПАТ «ЗЕМВ».

За змістом додаткової угоди до договору оренди приміщень ПАТ «ЗЕМВ» від 01 червня 2018 року, пункт 1.1. Договору викладено в наступній редакції: Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування складське приміщення площею площею 150 кв.м та бетоновану площадку (майданчик з твердим покриттям) площею 350 кв.м, яке знаходиться на балансі Орендодавця та розташоване за адресою: Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Промислова. Орендоване майно розміщене на земельній ділянці несільськогосподарського призначення землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, якою Орендодавець користується на підставі договору оренди №015 земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста, укладеного між Нетішинською міською радою Хмельницької області та Орендодавцем 22 січня 2010 року та додаткової угоди №485 про поновлення дії строку договору оренди земельної ділянки від 16 листопада 2015 року.

Також слід звернути увагу на те, що Договір оренди земельної ділянки №015 від 22 січня 2010 року, укладений між Нетішинською міською радою (Орендодавець) та ПАТ «Західенергомонтажвентиляція», закінчився 22 лютого 2015 року та поновлений не був. Оскільки пролонгація такого відбувається лише у разі укладення додаткової угоди у відповідності до ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка має бути зареєстрована у встановленому законом порядку, що зроблено не було. Про умову пролонгації договору зазначено у п. 4 Додаткової угоди №485 про поновлення дії договору земельної ділянки від 26 листопада 2015 року. Крім того, учасниками справи не заперечувалась така обставина. Тому твердження представника відповідача з даного приводу є обґрунтованими.

Тому, оскільки на момент перевірки у позивача, який використовує земельну ділянку, відсутні правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку, зокрема щодо права власності або право користування такою, яке не було зареєстровано, а отже у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, були наявні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Що стосується тверджень представника позивача про те, що для нього не зрозумілим є те, яким чином інспектор фактично встановив територію, яку фактично займає позивач, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що це підтверджується наявним в матеріалах справи актом обстеження земельної ділянки та доданим до неї планом-схемою такої, що не було спростовано представником позивача будь-якими належними та допустимими доказами.

Відносно посиланья позивача на положення ст. 796 ЦК України із зазначенням того, що якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, то вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянки, то такі посилання є безпідставними з огляду на те, що у частині третій вказаної норми права, яка містить такі приписи, наявна умова їх застосування - якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.

Водночас, слід звернути увагу на наявність в п. 9.3 Договору оренди земельної ділянки №015 від 22 січня 2010 року такого положення, щодо обов`язкового письмового погодження наймодавцем з власником землі про надання орендовану земельну ділянку в суборенду.

Відтак, сам факт користування позивачем на праві оренди приміщенням та бетонованою площадкою не породжує автоматичного права останнього на користування на праві оренди зазначеними об`єктами, зважаючи на те, що наймодавець зазначених об`єктів не є власником землі на якій вони розміщені.

Крім того, щодо тверджень позивача у позові щодо неповідомлення його про розгляд відповідачем щодо нього справи про притягнення до адміністративної відповідальності, то вони є необґрунтованими зважаючи на наявність підпису позивача у протоколі про адміністративне правопорушення від 07 грудня 2018 року, де зазначено час, дату та місце розгляду справи, що свідчить про обізнаність останнього про час, дату та місце розгляду справи. Також, в цьому ж протоколі наявні відомості про отримання примірника протоколу позивачем, про що останній засвідчив своїм підписом.

Отже, при складанні оскарженої постанови про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача державний інспектор Демянюк К.В. діяла у межах повноважень та з дотриманням положень відповідного законодавства, а отже відсутні підстави для скасування постанови.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.