Справа № 640/22389/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ № 640/22389/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., при секретарі судового засідання Кравченко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до третя особаДержавного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. ОСОБА_3
проскасування постанови
за участю представників сторін:

від позивача: Усенко В.В.;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: ОСОБА_3., Степанов О.Л.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О., третя особа : ОСОБА_3 , в якому просив суд: визнати протиправним пункт 2 постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Нікітіної М.О. у ВП №59005271; скасувати штраф у розмірі 110 654,80 грн.; зобов`язати державного виконавця частково зменшити суму боргу з 221 309,60 тис. грн. до 50 тис. грн. на підставі тяжкого матеріального стану; зобов`язати державного виконавця розстрочити сплату заборгованості на підставі ст. 197 СК України; зобов`язати Дніпровський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перерахувати розмір заборгованості з моменту видачі дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2019 залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярія) надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та заява про поновлення процесуального строку на звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в частині позовних ОСОБА_1 до Державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Нікітіної М.О. в частині позовних вимог про визнання протиправним пункту 2 постанови державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Нікітіною М.О. у ВП №59005271; зобов`язання державного виконавця частково зменшити суму боргу з 221 309,60 тис. грн. до 50 тис. грн. на підставі тяжкого матеріального стану; зобов`язання державного виконавця розстрочити сплату заборгованості на підставі ст. 197 СК України; зобов`язання Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перерахувати розмір заборгованості з моменту видачі дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 відкрито провадження у справі в частині позовних вимог про скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 110 654,80 грн. у виконавчому провадженні №59005271.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. перебуває виконавче провадження №59005271 з виконання виконавчого листа №2-2628/03 від 24.04.2019. Так, постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіної М.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.06.2019 звернуто стягнення на дохід боржника. Постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 70% заробітної плати до утримання боргу в сумі 221309,60 грн до виплати загальної суми боргу. Після утримання боргу проводити стягнення в розмірі 50% заробітної плати до утримання штрафу на користь стягувача в розмірі 110654,8 грн. після утримання штрафу утримувати 1/4 частину заробітної плати + 10% від утриманої суми аліментів до погашення суми виконавчого збору в сумі 22130,96 грн. Після утримання виконавчого збору -1/4 частину заробітної плати до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки останній сплачував, починаючи з 2003 року аліменти у розмірі 50% від прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку. Так, на виконання вищевказаного позивачем протягом 2003-2019 років було сплачено аліменти на загальну суму 138 434, 00 грн. Позивач вважає, що призначений відповідачем розмір штрафу є неспівмірним із доходом позивача, який залишається після стягнення вказаних коштів, чим було порушено приписи ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами, згідно вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, надійшли заперечення проти позовної заяви, з огляду на те, що позивач не виконував рішення Подільського районного суду м. Києва у повному обсязі та не сплачував аліменти у розмірі ј від усіх доходів на утримання сина, у зв`язку з чим, в останнього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, а тому остання просила відповідача вжити заходів примусового виконання рішення, у зв`язку з чим, вважає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення штрафу.

У додаткових поясненнях на позовну заяву, позивач також зазначив про неможливість застосування до нього положень ст. 71 Закону № 1404-VIII, оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла до вступу вказаної норми у законну силу, а тому, у відповідності до норм ст. 58 Конституції України не має зворотної дії у часі.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.08.2003 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною 18 років.

07.10.2008 ОСОБА_3 відкрито рахунок у банку AT «Південний» р/р НОМЕР_1 , на який за період з 2008-2019 рік надійшло 80 174, 00 грн.

24.04.2019 на підставі виконавчого листа №2-2628/03 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Нікітіною М.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Вважаючи вказану постанову в частині стягнення штрафу протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2, 3 ст.18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 71 Закону №1404-VIII визначено порядок стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Закону №1404-VIII за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону № 1404-VIII і, відповідно до ч. 3 цієї статті, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Так, статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1 ст. 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2 ст. 195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).

Частиною 4 ст. 71 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 8 ст. 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктами 9, 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону № 1404-VIII, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Частиною 1 ст. 14 Закону № 1404-VIII встановлено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, тощо.

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII).

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (далі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст. 11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII встановлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Вказані норми Закону № 1404-VIII станом на день прийняття державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу та ухвалення судом рішення у даній адміністративній справі є чинними, неконституційними не визнавались.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Відтак, враховуючи те, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання станом на 21.06.2019 позивач мав заборгованість по сплаті аліментів більше, ніж за три роки, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно наклав на позивача штраф у розмірі, передбаченому ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII.

При вирішенні даної справи суд зауважує, що внесені до Закону № 1404-VIII зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів (пояснювальна записка до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання").

На переконання суду, неможливість застосування ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII до заборгованості, що виникла до 28.08.2018, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини, у зв`язку з чим, судом не приймається до уваги посилання позивача про незастосування вказаних положень Законодавства до даних правовідносин.

Статтею 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Крім того сума штрафу, накладеного на підставі ч. 14 ст. 71 Закону № 1404-VIII, стягується з боржника на користь стягувача, тобто призначена для утримання дитини.

Враховуючи сплату позивачем аліментів на утримання своєї дитини не у не розмірі та спосіб, визначений Подільським районним судом міста Києва від 13.08.2003 по справі №2-2628/03, суд приходить до висновку, що накладення штрафу, є справедливим і прийнятим у відповідності до міжнародних принципів захисту прав дитини, а тому твердження позивача, що застосування штрафу у такому розмірі не відповідає принципам, закріпленим ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» не приймається судом до уваги.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Підстави для стягнення судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення. з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя А.С. Мазур