Справа № 323/272/20
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/272/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренка Сергія Олександровича, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2048601 від 31.01.2020 року (надалі - Постанова) про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП, а саму справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю складу правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав.

Зокрема, позивач посилався на те, що 31.01.2020 року він рухався на автомобілі ВАЗ-21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить Оріхівській районній державній лікарні ветеринарної медицини, по вулиці Покровській в м. Оріхів Запорізької області, де близько 12 год. 50 хв. був зупинений працівниками поліції. Вони пояснили, що причиною зупинки вказаного транспортного засобу стала відсутність інформації про проходження ним обов`язкового технічного контролю, та за цим фактом була складена оскаржувана Постанова. При цьому працівники поліції проігнорували пояснення позивача, що автомобіль не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. За ствердженням позивача, факт того, що автомобіль, яким він керував, не підлягає обов`язковому технічному контролю, підтверджується тим, що він належить та використовується як службовий автомобіль в діяльності Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, - установи, яка створена без мети отримання прибутку. Відтак, на цей автомобіль не поширюються вимоги п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху та Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року № 137. Також позивач зазначив, що оскаржувана Постанова не містить посилання на жодний доказ на підтвердження факту використання автомобіля під його керування для отримання прибутку, що як таке є порушенням вимог ст. ст. 283, 284 КУпАП і в силу цього тягне незаконність Постанови.

Ухвалою від 07.02.2020 року провадження у справі було відкрите, а справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 17.02.2020 року.

17.02.2020 року, до початку судового засідання, від позивача надійшла письмова заява про заміну відповідача у справі на Оріхівське ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області як орган, від імені якого діяла службова особа, яка безпосередньо склала оскаржувану Постанову.

Первісний відповідач в судове засідання не з`явився, відзвиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив.

Ухвалою від 17.02.2020 року заява позивача була задоволена, відповідач у справі був замінений на Оріхівське ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області з вказаних позивачем підстав, а розгляд справи призначений на 27.02.2020 року.

В судове засідання 27.02.2020 року позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, будучи завчасно (18.02.2020 року) та належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідоми. Заяв чи клопотань, які перешкоджали б розгляду справи у призначений день і час, а також відзиву чи інших письмових заяв по суті спору від нього також не надійшло.

Виходячи з того, що всі учасники справи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи повідомлень про неявку з поважних причин, а наданих ними матеріалів достатньо для розгляду справи, в силу вимог ч. 3 ст. 205 КАС України підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

В ході дослідження наявних у справі матеріалів судом було встановлено таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2048601 від 31.01.2020 року, винесеною старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренко С.О., позивач був визнаний винуватим у тому, що близько 12 год. 50 хв. 31.01.2020 року керував автомобілем ВАЗ-21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вулицею Покровська в м. Оріхів Запорізької області, який (автомобіль) не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив вимоги п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху. Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Оцінюючи законність та обґрунтованість оскаржуваної Постанови, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями статті 35 Закону України "Про дорожній рух". Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Аналіз положень статті 35 Закону України "Про дорожній рух" дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку.

Господарська діяльність - будь-яка діяльність, в тому числі підприємницька, пов`язана з виробництвом, обміном та переробкою матеріальних і нематеріальних благ, що виступають у формі товару.

Відповідно до п. п 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі - Порядок) транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Згідно з статтею 29 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (чинний на момент виникнення спірних відносин) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Для віднесення автомобіля до об`єкту обов`язкового технічного огляду слід використовувати термінологію, що наведена у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ №176 від 18 липня 1997 року (далі - Правила).

Пунктом 1 цих Правил визначено порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

За змістом пункту 7 Правил дія цих Правил не поширюється на перевезення, які здійснюються:

- транспортними засобами спеціального призначення;

- транспортними засобами, задіяними під час забезпечення обороноздатності, правопорядку та ліквідації наслідків стихійного лиха і надзвичайної ситуації;

- службовими легковими автомобілями;

- транспортними засобами, які належать фізичним особам і використовуються ними для задоволення власних потреб, що не має на меті отримання прибутку.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль ВАЗ-21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за Оріхівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини.

Відповідно до Положення про Оріхівську районну державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 21.11.2017 року № 1106, ця лікарня є юридичною особою публічного права - державною установою ветеринарної медицини, яка підпорядковується Головному управлінню Держпродспоживслужби в Запорізькій області і належить до сфери управління Держспоживслужби.

За вказаним Положенням, серед статутних завдань та функцій лікарні немає мети отримання прибутку та такого виду господарської діяльності, як перевезення пасажирів та (або) вантажів. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ, який доданий до позовної заяви, єдиним зареєстрованим видом діяльності Оріхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини є ветеринарна діяльність (код КВЕД 75.00).

За матеріалами справи, позивач є водієм вказаної лікарні, а автомобіль ВАЗ-21074, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував 31.01.2020 року, перебував у фактичному володінні та користуванні позивача як службовий автомобіль.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова за своєю правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Однак оскаржувана постанова не містить відомостей як про докази, на підставі яких вона була винесена, тому суд погоджується з доводами позивача про те, що її зміст, крім іншого, не відповідає вимогам ст. ст. 283, 284 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості Постанови.

Таким чином, за відсутності доказів зворотного суд приходить до висновку, що зазначений в позові автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю, а в діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, і тому оскаржувана Постанова не є законною та обґрунтованою й підлягає скасуванню.

До аналогічного висновку дійшов й Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в аналогічній справі № 678/483/17 (постанова від 17.10.2019 року).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд зауважує, що суб`єктами владних повноважень, на яких покладена функція розгляду справ про адміністративні правопорушення у визначених законом випадках, є відповідні органи Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (п. 5 ст. 213, ст. 222 КУпАП).

Відтак, саме Оріхівське ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, від імені якого діяв інспектор поліції Шапоренко С.О., є належним відповідачем за вимогами позивача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕАК № 2048601, винесену 31.01.2020 року старшим сержантом поліції Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Шапоренко С.О., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв