Справа № 200/10499/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року справа №200/10499/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Мірошниченко О.Л.,

за участю:

представника відповідача Суботіна А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/10499/19-а (головуючий І інстанції Арестова Л.В., повний текст рішення складено 28 листопада 2019 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду с позовом до Військової частини № НОМЕР_1 (далі-відповідач) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації надурочних робіт за період вересень 2017 року-квітень 2019 року;

- стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 (ЄРДПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію надурочних робіт за період вересень 2017 року-квітень 2019року у розмірі 133848,50 грн.;

- стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 11972,17 грн (а.с. 4-14).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 152-155).

Позивач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини № НОМЕР_1 ) з 17.08.2015 року до 31.05.2019 року. З серпня 2017 року проходив службу в ОБПК «Сартана» Донецького прикордонного загону. В період з вересня 2017 року по час звільнення ніс добові наряди, але добові наряди графіку навантаження відмічено, як 12 годин на добу замість 24 годин. Наказом начальника відповідача від 31.05.2019 року № 260-ОС припинено контракт з позивачем та виключено зі списків особового складу з 31.05.2019 року. 12.06.2019 року позивачем направлено заяву відповідачу з проханням внести правки до графіка службового навантаження де вірно зазначити 24 години замість 12 годин, а також нарахувати та виплатити компенсацію за всі дні несення служби у святкові та вихідні дні. Відповіддю від 21.06.2019 № 14-5440 відповідачем відмовлено у внесенні змін до графіка службового навантаження ОСОБА_1 , а також зазначено, що законодавство про оплату праці не поширюється на військовослужбовців. Вважає, що військова служба це праця, професійна діяльність на державній службі, а тому повинні враховуватись норми КЗпП України. На думку апелянта, нерозповсюдження на військовослужбовців та прирівняних до них осіб норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення. Також вважає, що питання оплати надурочного часу військовослужбовців не врегульоване спеціальним законодавством, що дає підстави відповідачу використовувати працю (службу) позивача 24 години на добу 7 днів на тиждень без надання додаткових відпусток та дотримання гарантій передбачених нормами КЗпП України. На думку апелянта, правова прогалина призвела до того, що відповідач протягом більш ніж два роки порушував права позивача на нормальний відпочинок, на перерви в роботі між змінами, яка має бути меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні, на обмеження надурочних робіт, на оплату надурочних годин (а.с. 157-160).

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що трудове законодавство до військовослужбовців не застосовується, оскільки вони не мають правового статусу працівник. Компенсація надурочних робіт не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця. Вважає, що Донецький прикордонний загін діяв у спосіб, який визначений відомчими нормативно-правовими актами та у відповідності до діючого законодавства. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував надав пояснення аналогічні тим які викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухав суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Наказом військового комісара Першотравневого районного військового комісаріату Донецької області від 17.08.2015 року солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини № НОМЕР_1 (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.08.2015 року до 31.05.2019.

10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та Начальником Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено контракт на підставі ст. 19 ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про добровільну військову службу за контрактом, на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній служби України (а.с. 19-20).

14 серпня 2017 року між ОСОБА_1 та Начальником Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено контракт на підставі ст. 19, ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про добровільну військову службу за контрактом, на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній служби України. Відповідно до п.2 вказаного контракту Державна прикордонна служба України зобов`язується забезпечити належні умови для проходження військової служби, виплату грошового забезпечення з урахуванням набавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премії (а.с. 21-22).

Наказом начальника 1 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 31 травня 2019 року № 260-ОС припинено контракт та звільнено з військової служби старшого сержанта ОСОБА_1 (а.с. 24).

11.06.2019 року позивач, подав заяву до Донецького прикордонного загону, у якій зазначено, що протягом вересня-жовтня 2017 року він заступав в наряди на 12 годин у складі змін прикордонних нарядів через кожні 3 години відпочинку, та вважає що він ніс добові наряди, в які його було призначено, але добові наряди графіку його навантаження відмічено як 12 годин на добу замість 24 годин. Тривалість робочого тижня для військовослужбовців згідно ст. 50 КЗпП України не може перевищувати 40 годин на тиждень або 8 годин на день. Згідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачуєтеся в подвійному розмірі годинної ставки. Просив внести правки до графіка навантаження ОСОБА_1 за період з листопада 2017 року по час звільнення, де добові наряди, в які було призначено, вірно зазначити як 24 години на добу замість 12 годин, наряди протягом 3-х діб підряд зазначити як 72 години замість 36 годин, нарахувати та виплатити компенсацію за всі дні несення служби у святкові та вихідні дні, а також понад нормальну тривалість, встановлену ст.50 КЗпП України (а.с.37).

Листом від 21.06.2019 року № 14-5440 Донецьке -Луганське управління Донецький прикордонний загін повідомило позивача, що внесення правок у графіки навантаження не передбачено відомчими керівними документами, у відповідності до вимог Постанови № 13 Пленум Верховного суду України від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» -передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (а.с.38).

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність військової частини звернувся до суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі-Закон № 2232-XII), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Статтєю 2 Закону № 2232-XII, визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі встановлено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі-Закон № 2011-XII).

Стаття 1-2 Закону № 2011-XII визначає, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Так, відповідно до ч.1 ст. 10 Закону № 2011-XII загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті. Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування. Розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу. Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Тобто, загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті, яка в свою чергу визначає, що військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Відповідно до частини 4 та 6 статті 10 Закону № 2011-XII для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Як вже було встановлено, військову службу за контрактом позивач проходив в Військовій частини № НОМЕР_1 Державної прикордонній службі України.

Так, Законом України «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року № 661-IV (далі-Закон № 661-IV) визначено правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження.

Відповідно до статті 16 Закону № 661-IV, умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Приписами ст. 27 Закону № 661-IV передбачено, що фінансування діяльності Державної прикордонної служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на час проходження позивачем військової служби за контрактом діяла Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за № 537/15228 (втратив чинність 01 березня 2018 року), а з 01.03.2018 року діє Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306 (далі - Інструкція 425 та Інструкція 558).

В загальних положення зазначених Інструкцій визначено, що порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України.

Відповідно до Інструкції № 425 грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

-посадовий оклад, оклад за військовим званням;

-щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

-одноразові додаткові види грошового забезпечення;

-місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять:

-посадовий оклад, оклад за військовим званням;

-щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);

-штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Розділом ІІІ Інструкції № 425 визначені додаткові види грошового забезпечення до яких входять:

-надбавка за вислугу років;

-надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби;

-надбавка військовослужбовцям розвідувального органу, які безпосередньо займаються виконанням спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки;

-надбавка військовослужбовцям, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність;

-преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом;

-матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань;

-допомога для оздоровлення;

-надбавка за знання та використання іноземної мови;

-доплата за науковий ступінь;

-доплата за вчене звання;

-надбавка за спортивні звання;

-надбавка за почесні звання;

-надбавка за кваліфікацію;

-надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу;

-надбавка за роботу з особовим складом та курсантська посадова надбавка;

-надбавка за охорону таємниць у пресі;

-винагорода за бойове чергування (бойову службу);

-морське грошове забезпечення;

-надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя;

-надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, військовослужбовцям військово-медичних установ, органів та підрозділів;

-надбавка за службу у високогірних місцевостях;

-винагорода за стрибки з парашутом;

-надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі;

-одноразова допомога на початкове обзаведення;

-винагорода за тривалість безперервної військової служби;

-підвищення посадових окладів за військову службу на території гірських населених пунктів та на острові Зміїний;

-надбавка у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Після втрати чинності Інструкції № 425, додаткові надбавки визначені Інструкцією № 558 розподілені на щомісячні та одноразові.

Відповідно до Розділу ІІІ Інструкції № 558 щомісячні додаткові види грошового забезпечення складаються з:

-надбавка за вислугу років;

-надбавка за особливості проходження служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби);

-доплата за науковий ступінь;

-доплата за вчене звання;

-надбавка за спортивні звання;

-надбавка за почесні звання;

-надбавка за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та фахівцям, які залучаються до підготовки рішень і висновків державних експертів з питань таємниць;

-надбавка за службу в умовах режимних обмежень;

-надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі;

-надбавка за кваліфікацію;

-надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу;

-курсантська посадова надбавка;

-підвищення посадових окладів за військову службу на території гірських населених пунктів та на острові Зміїний;

-преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом;

Розділом IV Інструкції № 558 визначений порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення до яких належать:

-морська винагорода;

-винагорода за стрибки з парашутом;

-винагорода за бойове чергування (бойову службу);

-порядок виплати винагороди за водолазні роботи;

-одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту;

-матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань;

-допомога для оздоровлення;

Проте, відповідно до п. 1.4. Інструкції № 425, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Також, пунктом 4 Інструкції № 558 після втрати чинності Інструкції № 425 передбачено, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Враховуючи встановлені обставини справи та приписи нормативно-правових актів які регулюють спірні правовідносини для військовослужбовців передбачений інший порядок обчіслення службового часу, а «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» та Інструкціями про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України встановлено, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Разом з тим, військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Необхідно також зазначити, у Листі Міністерства соціальної політики України від 24.07.2013 року № 774/13/84-13 «Щодо поширення КЗпП на військовослужбовців» вказано, що відповідно до Закону України від 25.03.92 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - це громадяни України, які проходять військову службу у складі Збройних Сил України та інших військових формувань. При цьому згідно зі статтею 2 вищезазначеного Закону України військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Стаття 3 Кодексу законів про працю України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Виходячи з наведеного повідомляємо, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Також, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

З аналізу викладених норм вбачається, що військова служба є спеціальною службою пов`язаною з обороною держави, захисту її незалежності та територіальної цілісності.

В той час, як під працею слід розуміти цілеспрямовану діяльність людей зі створення матеріальних і духовних благ, необхідних для задоволення потреб кожного індивіда і суспільства в цілому. Тобто, це свідома цілеспрямована створююча діяльність, прикладання людиною розумових та фізичних зусиль для одержання корисного результату у задоволенні своїх матеріальних та духовних потреб, як процес перетворення ресурсів природи в цінності і блага, що здійснюється і керується людиною під дією як зовнішніх стимулів (економічних та адміністративних), так і внутрішніх спонукань.

Отже, військова служба не є тотожнім поняттям праці.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час проходження військової служби за контрактом, позивачем не заявлялись клопотання та рапорти щодо незгоди при обчисленні ОСОБА_1 , його грошового забезпечення, доказів іншого службового навантаження за яке відповідно до Інструкції № 425 та Інструкції № 528 передбачено додаткові грошові виплати позивачем не надано.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції що позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/10499/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 200/10499/19-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 26 лютого 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова