Справа № 1.380.2019.005964
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005964 пров. № А/857/1038/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року про залишення позову без розгляду (суддя Братичак У.В., м. Львів, повний текст ухвали складено 02 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату заборгованості з пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати заборгованості з державної пенсії у розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату заборгованості з державної пенсії у розмірі 6 (шести) мінімальних пенсій за віком та з додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014у відповідності до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу пенсію в розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не "Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року позов у справі №1.380.2019.005964 залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити нове рішення, яким скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані покликанням на статтю 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статтю 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", якими встановлено право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком. Також вважає за можливе застосувати положення частини 2 статті 233 КЗпП України для поза строкового врегулювання спору.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає про її безпідставність та визнає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач звернувся до суду поза визначеним законом строком, не подавши заяви про його поновлення. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що предметом оскарження у даній справі є перерахунок пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Позивачем додано до позовної заяви копії листів ГУ ПФУ у Львівській області, зокрема від 05.07.2019 №16671/08-28, в якому вказано, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії на підставі статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" шляхом нарахування доплати в сумі 43627,41 грн. та повідомлено, що виплата нарахованої суми на виконання рішення суду здійснюється органами Державної казначейської служби України відповідно до "Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державною", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440.

Листом ГУ ПФУ у Львівській області від 05.11.2019 №4392/102/24-20/11.03-06 на звернення позивача від 11.10.2019 щодо здійснення перерахунку та виконання рішення суду повідомлено, що позивачу на виконання постанови Шевченківського районного суду м. Львова здійснено перерахунок пенсії з 01.08.2010 по 22.07.2011 та нараховано пенсію у розмірі 43627,41 грн. Надано роз`яснення про затвердження постановою КМУ від 03.09.2014 №440 "Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державною", на підставі якого позивача взято на облік та включено до 1 черги задоволення вимог.

З вищезазначених відповідей ГУ ПФУ у Львівській області від 05.07.2019 та від 05.11.2019 можна зробити висновок, що починаючи з 01.01.2014 до 02.08.2014 відповідачем не здійснювався перерахунок пенсій у розмірах, визначених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ,суд першої інстанції виходив з того, що позивач про порушення своїх прав мав дізнатися після отримання пенсійних виплат за відповідний місяць у значно раніший час. Проте, звернувся до суду 07.11.2019 з позовними вимогами за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, пропустивши строк звернення до суду, визначений статтею 122 КАС України, та не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, звернувшись до суду з обґрунтованим клопотанням для визнання причин пропуску поважними.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права з повним з`ясуванням обставин справи з огляду на наступне.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Насамперед слід зазначиш, що строком звернення до суду є строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або ж для реалізації владних повноважень.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено частиною 4 статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункті 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено право на суд, одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справах Стаббігс та ін. проти Великобританії від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії від 27.02.1980 ).

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У той же час, суд наголошує, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Підставами для визнання причин пропуску строку звернення із даним позовом поважними, визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Європейський суд з прав людини у Справі "Пономарьов проти України" зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Позивачем додано лист ГУ ПФУ у Львівській області від 05.07.2019 в якому вказано, що ОСОБА_1 на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії на підставі статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" шляхом нарахування доплати в сумі 43627,41 грн.

Крім того, позивачем додано лист ГУ ПФУ у Львівській області від 05.11.2019 в якому зазначено, що позивачу було нараховано пенсію на підставі статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 43627,41 грн. - лише за період з 01.08.2010 по 22.07.2011 включно.

З вищезазначених відповідей ГУ ПФУ у Львівській області від 05.07.2019 та від 05.11.2019 на звернення позивача вбачається, що починаючи з 01.01.2014 відповідачем не здійснювався перерахунок пенсій до 02.08.2014 у розмірах, на які вказав позивач, покликаючись на статті 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

Разом з тим, колегія суддів враховує, що пенсія є щомісячним платежем, а щодо її отримання, на думку позивача, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, та про порушення своїх прав позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць. Проте, позивач, звернувшись 07.11.2019 до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, подавши до суду відповідну заяву чи заявивши клопотання про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважних причин такого пропуску.

Така ж правова позиція щодо застосування строків звернення до суду висловлена Верховним Судом у постановах від 17 липня 2018 року у справі №522/7721/17 та від 08 серпня 2019 року у справі №813/5002/17;

За вказаних підстав колегія суддів доходить до переконання про правильний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Щодо доводів апеляційної скарги із покликанням на статтю 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то аналіз частини другої вказаної норм права дає підстави для висновку про те, що за минулий час без обмеження будь-яким строком виплачуються суми пенсії нараховані пенсіонеру, проте не отримані ним з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. Відтак, передумовою для застосування цих правових норм є факт нарахування суми пенсії пенсіонеру, однак, як стверджує позивач, спірне підвищення до пенсії ОСОБА_2 у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 не було нараховано пенсійним органом.

Колегія суддів також зауважує, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії за спірний період.

Суд також, критично ставиться до тверджень позивача про те, що на пенсійну виплату розповсюджуються норми законодавства про оплату праці, в тому числі й статті 233 КЗпП України, оскільки за приписами частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" (далі - Закон №108/95-ВР) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входять основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відтак, пенсія не є заробітною платою і не входить до її структури.

Крім того, стаття 233 КЗпП України визначає конкретний суб`єктний критерій стосовно права на звернення до суду з позовом без обмеження будь-яким строком й передбачає, що таке належить виключно працівникові, а не пенсіонеру, при цьому, вказана правова норма чітко встановлює предмет такого позову - про стягнення належної працівникові заробітної плати, тоді як даній спір виник стосовно перерахунку і виплати підвищення до пенсії.

Враховуючи викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується дія статті 233 КЗпП України, натомість, даний спір повинен вирішуватись у межах встановленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Така позиція колегії суддів також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 16 жовтня 2019 року при розгляді справи №183/3587/16.

Необхідно також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, що наведена в постановах від 27 лютого 2018 року у справі №523/5348/17 та від 24 квітня 2018 року у справі №127/15035/17, відповідно до якої, наявність обов`язку у відповідача діяти певним чином не позбавляє позивача необхідності з встановлених законом строків звернення до суду у разі звернення до суду за захистом свого права.

Зважаючи на вищезазначене, переглянувши оскаржувану ухвалу суду в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що така є законною та обґрунтованою й не підлягає скасуванню, оскільки спір вирішено згідно з нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому у відповідності до положень статті 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду про залишення позову без розгляду суду залишити без змін.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року про залишення позову без розгляду без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 27 лютого 2020 року.