Справа № 460/2606/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 460/2606/19 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства енергетики та захисту довкілля України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Міністерства енергетики та захисту довкілля України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Міністерство енергетики та захисту довкілля України звернулося з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 13.09.2019 ВП №56250518 про накладання штрафу на суму 5 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно прийнято постанову від 13.09.2019 ВП №56250518 про накладання штрафу на суму 5 100,00 грн, оскільки постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 у справі №817/995/17 була виконана в повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 у справі №817/995/17 була виконана в повному обсязі ще 07.03.2018, що підтверджується листом №4038/03/12-18, тому оскаржувана постанова є протиправною, оскільки державним виконавцем належним чином не було здійснено перевірку виконання рішення. Вказує, що позивачем було повторно розглянуто заяві від 23.03.2017 №01/056 ТДВ «Рівненський завод будівельних матеріалів» та цілком правомірно надано зауваження щодо неповного переліку документів, поданих разом із заявою, а отже і виконано рішення повною мірою з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції та норм законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17 апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України задоволено частково, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 13.04.2017 № 163 «Про погодження надання надр у користування» в частині введення в дію протоколу засідання Комісії з питань погодження надання надр у користування Міністерства екології та природних ресурсів України № 20 від 13.04.2017, яким оформлено рішення про відмову у погодженні надання Товариству з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» надання надр у користування; зобов`язано Державну службу геології та надр України, Міністерство екології та природних ресурсів України повторно розглянути заяву від 23.03.2017 № 01/056 Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 998 від 22.07.1997 та видачі спеціального дозволу на користування надрами, з прийняттям рішення відповідно до вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV, Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 та висновків суду апеляційної інстанції, викладених в цій постанові; в решті позову відмовлено.

На виконання вказаної постанови Рівненським окружним адміністративним судом 20.02.2018 було видано виконавчий лист в частині вимог зобов`язального характеру.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 18.10.2018 відкрито виконавче провадження №56250518 з примусового виконання виконавчого листа від 20.02.2018 по справі №817/995/17, виданого Рівненським окружним адміністративним судом та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 05.12.2018 №5/4-11/13096-18 Міністерство екології та природних ресурсів України на виконання постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2018 щодо виконавчого листа від 20.02.2018 3817/995/17 проінформувало відповідача про його повне виконання.

До вказаного листа було додано копію листа Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.12.2018 №5/4-11/13089-18, яким Міністерство екології та природних ресурсів України з приводу питання щодо продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами Товариству з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» з метою видобування суглинків Басівкутського родовища Рівненського району Рівненської області зазначило про відсутність висновку державної екологічної експертизи чи результатів оцінки впливу на довкілля (звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля) відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» або повідомлення про планову діяльність, як підлягає оцінці впливу на довкілля та інформація про його внесення до Єдиного реєстру з оцінки впливу на довкілля.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської О.М. від 13.09.2019 на позивача було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду та зобов`язано боржника - Міністерство екології та природних ресурсів України виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено божника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Позивач вважаючи протиправною постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання позивачем постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17 фактично триває з 2018 року, позивач ухиляється від виконання судового рішення, а тому повинен нести відповідальність за його невиконання, встановлену законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404, у редакції на момент винесення оспорюваної постанови).

Згідно із ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 829 Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади Міністерство екології та природних ресурсів перейменовано на Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом від 20.02.2018 №817/995/17 було встановлено спосіб виконання рішення суду, а саме: «Зобов`язати Державну службу геології та надр України, Міністерство екології та природних ресурсів України повторно розглянути заяву від 23.03.2017 № 01/056 Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 998 від 22.07.1997 та видачі спеціального дозволу на користування надрами, з прийняттям рішення відповідно до вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV, Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 №615 та висновків суду апеляційної інстанції, викладених в цій постанові».

Вказаний виконавчий лист відтворює абзац 5 резолютивної частини постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17.

При цьому, суд першої інстанції вірно наголосив, що вказаною постановою, зобов`язано відповідачів повторно розглянути заяву від 23.03.2017 №01/056 Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» саме з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

З аналізу змісту постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 вбачається, що судом зроблено висновок про відсутність передбачених чинним законодавством України підстав для відмови Міністерства екології та природних ресурсів України у погодженні надання надр у користування Товариству з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів», позивач своєчасно вчинив всі передбачені законодавством дії, спрямовані на продовження строку дії спеціального дозволу на користування надрами та надав дозвільному органу Державній службі геології та надр України в повному обсязі визначені законом документи, при цьому зміст таких документів давав підстави уповноваженим державним органам погодити та продовжити дію спеціального дозволу.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

В обґрунтування своєї позиції щодо виконання рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17 в повному обсязі, позивач посилається на лист від 04.12.2018 №5/4-11/13089-18, який за його твердженням, свідчить про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку скасувати спірну постанову про накладення штрафу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що хоч даний лист дійсно стосується результатів розгляду заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Рівненський завод будівельних матеріалів» від 23.03.2017 №01/056 щодо продовження дії спеціального дозволу на користування надрами № 998 від 22.07.1997 та видачі спеціального дозволу на користування надрами, проте при прийнятті рішення по заяві від 23.03.2017 №01/056 позивач повинен був врахувати висновки суду апеляційної інстанції, про що прямо вказано в резолютивній частині постанови суду та у виконавчому листі, однак під час прийняття рішення, оформленого листом від 04.12.2018 №5/4-11/13089-18 відповідачем не враховано висновки Житомирського апеляційного адміністративного суду під час прийняття такого рішення, обов`язковість врахування яких прямо передбачена резолютивною частиною постанови від 31.01.2018 по справі №817/995/17.

Доказів прийняття рішення Міністерством енергетики та захисту довкілля України або вчинення інших дій з урахуванням висновків суду відповідно до резолютивної частини постанови від 31.01.2018 по справі №817/995/17 матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17 залишається не виконаною.

Інших доказів на підтвердження виконання рішення суду позивач суду не надав.

Колегія суддів дійшла до висновку, що враховуючи, що позивачем не було виконано постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 по справі №817/995/17 належним чином, відповідачем правомірно накладено на позивача штраф згідно постанови від 13.09.2019 у розмірі 5100 грн, оскільки невиконання позивачем судового рішення є ухилянням від його виконання, а тому позивач повинен нести відповідальність, встановлену законом, тому оскаржувана постанова є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства енергетики та захисту довкілля України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року - без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 27.02.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна