Справа № 1.380.2019.003918
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003918 пров. № А/857/266/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Пильо І. І.,

представника позивачки Шимборської О. А.,

представника відповідача Гурняк О. О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Сасевича О. М., повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2019 року) у справі № 1.380.2019.003918 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступник ГУ ДПС у Львівській області) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу.

Позивачка просила: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 471317,18 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 39276,43 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 170 грн;

визнати протиправним та скасувати рішення від 18.07.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 22162,80 грн;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2019 № Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 98934 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.07.2019 № , № , № .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 18.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2019 № Ф-.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6318,60 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

Головне управління ДПС у Львівській області в апеляційній скарзі зазначає, що позивачкою порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування. Згідно пункту 291.5 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів. Оскільки перевіркою встановлено придбання та подальший продаж позивачкою оливи моторної, вона не може продовжувати перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Перевіркою також встановлено, що згідно реєстраційних даних видами діяльності позивачки не передбачена роздрібна торгівля пальним. Роздрібну торгівлю мастильними матеріалами та пальним передбачає КВЕД 47.30, однак такий вид діяльності не зареєстрований за позивачкою. Згідно підпункту 5 пункту 298.2.3. статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку, зокрема, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Крім того, перевіркою встановлено заниження позивачкою доходу, що призвело до заниження податкового зобов`язання з військового збору на суму 31421,14 грн.

Податковий орган, крім того, заперечує проти стягнення з нього витрат позивачки на правничу допомогу.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову позивачці у задоволенні позову у повному обсязі заявлених вимог.

На апеляційну скаргу представник позивачки подала відзив, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління ДПС у Львівській області.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, представника позивачки, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки акту перевірки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства та відповідне донарахування податкових зобов`язань на підставі оскаржуваних рішень грунтуються на твердженні контролюючого органу про порушення позивачкою у третьому кварталі 2016 року умов перебування на спрощеній системі оподаткування, що передбачає перехід з четвертого кварталу 2016 року на загальну систему оподаткування, однак позивачкою не порушено умов перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки куплена та в подальшому продана позивачем олива моторна відповідно до статті 215 Податкового кодексу України не є підакцизним товаром.

В ході судового розгляду не встановлено заниження позивачкою податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за спірний період, вказане призвело до безпідставного донарахування військового збору в сумі 31421,14 грн. та застосування на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України штрафних санкцій в розмірі 7855,29 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що на підставі наказу ГУ ДФС у Львівській області від 22.05.2019 року № 3077 та направлень № 5663, 5662 від 04 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Львівській області було проведено плану виїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 959/13.7/ НОМЕР_1 від 27.06.2019 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 09.04.2015 по 31.12.2018».

В акті перевірки зафіксовано порушення вимог: п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. «в» п. 176.1 ст. 176, п.п. 177.5.2 п. 177.5 п. 177.11 ст. 177 Податкового кодексу України щодо неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 року; п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України в частині не ведення обліку доходів та витрат за період з 01.10.2016 по 30.09.2017; ст. 167, ст. 168, п. 177.2 ст. 177, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, від провадження підприємницької діяльності на загальну суму 377053,75 грн., а саме за 2016 рік в сумі 132379,95 грн. та за 2017 рік в сумі 244673,79 грн.; п.п. 1.2, 1.3, 1.6 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання військового збору від провадження підприємницької діяльності на загальну суму 31421,14 грн, в т. ч. за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 в сумі 11031,66 грн, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 20389,48 грн; абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абзаців 3, 5 ч. 8 ст. 9, п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 1 п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» через що позивачу донараховано єдиний внесок на загальну суму 98934 грн, а саме за 2016 рік 23760 грн та за 2017 рік 75174 грн; п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України в частині не подання повідомлення за формою № 20-ОПП за 2016-2018 роки; ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в результаті чого нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 3206,09 грн; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 8101 грн, що призвело до заниження нарахувань та сплати по податку на додану вартість за липень 2017 року на суму 8101 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № з податку на доходи фізичних осіб, яким збільшено суму грошового зобов`язання на 471317,18 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 377053,75 грн та за штрафними санкціями на 94263,44 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № за платежем військовий збір, яким збільшено суму грошового зобов`язання на загальну суму 39276,43 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 31421,14 грн та за штрафними санкціями на 7855,29 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 18.07.2019 № за платежем податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 170 грн;

- рішення від 18.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким донараховано позивачу штрафні санкції у розмір 22162,80 грн;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2019 № Ф- зі сплати єдиного внеску на суму 98934 грн.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно повинні подавати до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (стаття 16 ПК України).

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (стаття 163 ПК України).

При визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах (пункт 164.3 статті 164 ПК України).

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, доходом визнається збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно пункт 291.2 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 291.4 статті 291 ПК України встановлено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на декілька груп платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 грн.

Контролюючий орган зробив висновок про порушення позивачем вимог ПК України виходячи з наступного.

Згідно видаткової накладної № РН-0000130 від 31 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_1 здійснено покупку моторної оливи у кількості 15 літрів у ФОП ОСОБА_2 .

Того ж дня ФОП ОСОБА_2 було оформлено та зареєстровано податкову накладну № 83, де визначено код товару згідно УКТ ЗЕД . Факт оплати за товар підтверджується банківською випискою від 22.09.2016.

В подальшому, ФОП ОСОБА_1 було реалізовано придбану моторну оливу на підставі видаткових накладних № № 353, 354, 355 від 31 серпня 2016 року. Після продажу товару позивачем оформлено та зареєстровано податкові накладні № № 376, 377, 378 від 26 серпня 2016 року, в яких визначено код товару згідно УКТ ЗЕД: .

На думку контролюючого органу, позивачкою при здійсненні вищевказаних господарських операцій було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки відповідно до пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру (без додання спирту) та столових вин).

З такими висновками контролюючого органу погодитися не можна.

Статтею 215 ПК України визначено вичерпний перелік підакцизних товарів, ставки податку на ці товари, код товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД і опис товару (продукції) згідно з УКТ ЗЕД. Моторні оливи з УКТ ЗЕД відсутні у переліку підакцизних товарів, передбачених даною статтею.

Отже, позивачкою не було порушено умов перебування на спрощеній системі оподаткування купівлею-продажем моторної оливи, а тому судом першої інстанції правильно скасовано як незаконні податкові повідомлення-рішення від 18.07.2019 № , № , винесені відповідачем в результаті донарахування позивачці податків та зборів через обов`язок переходу її в четвертому кварталі 2016 року на загальну систему оподаткування.

Крім того, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги про скасування рішення від 18.07.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2019 № Ф- оскільки ці документи є похідними від податкових повідомлень-рішень № , № від 18.07.2019.

Щодо твердження податкового органу про те, що роздрібну торгівлю мастильними матеріалами та пальним передбачає КВЕД 47.30, однак такий вид діяльності не зареєстрований за позивачкою, слід зазначити, що відповідачем винесено оскаржені податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення у зв`язку з порушенням позивачкою вимог пункту 291.5 статті 291 ПК України та недоплати військового збору, а не через порушення видів діяльності встановлених КВЕД. Вказане видно з акту перевірки № 959/13.7/ НОМЕР_1 від 27.06.2019.

Щодо скасування судом першої інстанції податкового повідомлення-рішення від 18.07.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 39276,43 грн, слід зазначити наступне.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно підпункту 161.1.1 пункту 161 ПК України, платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Наказом Міністерства Фінансів України № 727 від 20.08.2015 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами.

Пунктами 3, 4, 5 Розділу II вищевказаного порядку передбачено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В акті перевірки № 959/13.7/ НОМЕР_1 від 27.06.2019 зазначено, що позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід на суму 2094743,07 протягом 2016 2017 років в результаті чого виникла недоплата військового збору в розмірі 31421,14 грн, однак вказане твердження податкового органу не підтверджено посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, тощо, а отже відповідачем порушено вимоги пункту 5 вищевказаного порядку.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.07.2019 № є обгрунтованою та відповідно підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то доводи податкового органу з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що до витрат пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пункт 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачкою для підтвердження наданої правової допомоги подано суду договір про надання правової допомоги № 31 від 24.07.2019, платіжне доручення № 1322 від 25.07.2019 про сплату коштів, в якості оплати послуг адвоката по рахунку № 1 від 24.07.2019 в сумі 10000 грн; специфікацію від 26.07.2019 (детальний опис робіт/наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 31 від 24.07.2019 року.

Суд апеляційної інстанції, в зв`язку з цим, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування такого рішення колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.003918 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду з підстав, визначених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 27.02.2020.