Справа № 320/6723/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року справа № 320/6723/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35) ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державна установа "Білоцерківська виправна колонія (№35)", про визнання протиправним та скасування рішення,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35)" Добровольського Валентина Миколайовича (далі відповідач) про скасування протиправного рішення суб`єкта владних повноважень Постанови про поміщення ув`язненого до карцера першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35) Добровольського В.М. від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого ОСОБА_1 до карцера.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження за участю сторін відмовлено, відкрито провадження в адміністративній справі №320/6723/19 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано докази у справі від відповідача.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, державну установу "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

13.01.2020 через канцелярію суду від представника позивача адвоката Костенка В.П. надійшла заява від 13.01.2020 б/н про відвід судді Кушнової А.О. від розгляду справи №320/6723/19.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 виправлено описку в абзаці 3 пункту 3 резолютивної частини ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 про відкриття провадження в адміністративній справі №320/6723/19 в частині витребування доказів від відповідача, виклавши абзац 3 пункту 3 резолютивної частини ухвали в такій редакції "- копію посадової інструкції відповідача або іншого документу, який визначає повноваження відповідача", не зачіпаючи при цьому суті ухвали суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 визнано відвід судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. у справі №320/6723/19 необґрунтованим. Зупинено провадження в адміністративній справі №320/6723/19 до вирішення питання про відвід. Передано адміністративну справу №320/6723/19 для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду та визначення судді для розгляду заяви про відвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя Лапій С.М.) від 20.01.2020 у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Костенко В.П. про відвід судді Кушнової А.О. відмовлено.

27.01.2020 матеріали адміністративної справи №320/6723/19 передані судді Кушновій А.О. для подальшого розгляду справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 поновлено провадження в адміністративній справі №320/6723/19, у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Костенка В.П. про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та виклик у судове засідання свідків відмовлено, продовжено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вироком Оболонського районного суду міста Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15-к йому та іншим колишнім бійцям роти патрульної служби міліції особливого призначення «Торнадо» ГУ МВС України в Луганській області визначено місце тримання під вартою - Київський слідчий ізолятор (вул.Дегтярівська 13, м.Київ). ОСОБА_3 станом на 30.08.2019 не мав статусу засудженого, вирок відносно нього не набрав законної сили, оскільки станом на 30.08.2019 справа №756/16332/15-к розглядалась Київським апеляційним судом.

Позивач у позові зазначає, що позивач разом з іншими колишніми бійцями роти патрульної служби особливого призначення "Торнадо" ГУ МВС України в Луганській області, станом на 09.08.2018 утримувались у Київському СІЗО і рахувались за органом, що здійснював кримінальне провадження - за апеляційним судом міста Києва. Вказує, що ніяких конфліктів між ним та адміністрацією Київського СІЗО не було.

Позивач вказує, що 09.08.2019 за розпорядженням адміністрації Київського СІЗО позивача під приводом ознайомлення з матеріалами кримінального провадження переведено до камери. Після чого відбувся напад на камеру з боку осіб, схожих на спецпризначенців без розпізнавальних знаків, озброєних, в тому числі автоматичною зброєю, без будь-якого попередження з використанням сльозогінного газу, шумових гранат, заливання камери водою, в якій перебували ув`язнені, що також створювало небезпеку для життя і здоров`я ув`язнених. Після цього позивача та інших ув`язнених було вивезено з Київського СІЗО, зокрема позивача - до Білоцерківської виправної колонії (№35), де 09.08.2019 ОСОБА_1 був поміщений та утримується в одиночній камері (катування). Вказує, що в Київському слідчому ізоляторі 09.08.2019 була організована провокація за безпосередньої участі начальника Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_5 , сфабриковане нове кримінальне провадження №0000125, а ОСОБА_1 поміщено до державної установи "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

Також позивач у позові зазначає, що через конфлікт, який стався 09.08.2019, першим заступником начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35) ОСОБА_2 було прийнято оспорювану постанову від 30.08.2019, якою до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді поміщення в дисциплінарний ізолятор, позбавлено побачення з рідними цього дня, позбавлено права на отримання передачі цього дня.

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача та стверджує, що оскаржувану постанову від 30.08.2019 винесено протиправно, з наступними порушеннями:

- статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (катування та (або) інше жорстоке поводження), а саме: позивача, як особу без статусу засудженого станом на 30.08.2019, поміщено в одиночну камеру з неналежними умовами утримання;

- статті 59 Конституції України, а саме: порушено право позивача на захист;

- статті 62 Конституції України, а саме: станом на 30.08.2019 позивач не мав статус засудженого);

- статті 9 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а саме: не забезпечено наявність у достатній кількості текстів Конституції України, кодексів України та інших нормативно-правових актів, не забезпечено можливість користування текстами нормативно-правових актів та науково-методичною літературою;

- статті 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а саме: не надано у друкованому вигляді роз`яснення положень статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 та 63 Конституції України;

- Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, а саме: оскаржувану постанову винесено незаконним суб`єктом відповідачем;

- статті 62 Конституції України, положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», абзацу 8 п.3 розділу 1 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, а саме: на території Білоцерківської виправної колонії (№35) для утримання не засуджених осіб, до яких відноситься позивач станом на 30.08.2019, відсутній «карцер» для ув`язнених;

- п. 7 розділу 6 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, а саме: оскаржувана постанова не видана позивачу протягом трьох робочих днів із зазначенням можливості та порядку її оскарження, у зв`язку з чим вважає, що вказане рішення відповідача підлягає скасуванню.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на підставі рішення дисциплінарної комісії постановою начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35) від 30.08.2019 ув`язненого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності 3 доби карцеру. При цьому, на момент винесення оскаржуваної постанови позивач був попередньо повідомлений 29.08.2019 про місце та час засідання дисциплінарної комісії та на право користування послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, про що ув`язнений в повідомленні та в заяві про відмову від послуг адвоката власноруч написав в графі «підпис» - «Пеховский Вор», а також цей напис ОСОБА_1 був написаний в усіх документах, які надавались ув`язненому для ознайомлення. Відповідач вказав, що всі заходи до ув`язненого ОСОБА_1 були застосовані правомірно згідно з Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (а.с.37-38).

Третьою особою подані до суду письмові пояснення від 03.01.2020 №76-20/22, в яких зазначено, що 29.08.2019 начальник Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Мністерства юстиції майор внутрішньої служби ОСОБА_4 здійснював прийом з особистих питань ув`язнених, які утримуються в дільниці СІЗО при Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35), під час якого ув`язнений ОСОБА_1 створив конфліктну ситуацію та порушив вимоги Розділу 2 п. 2 Наказу МЮ №1769/5 від 14.06.2019 та ст.10 Закону України «Про попереднє ув`язнення». З метою упередження порушення режиму утримання, на підставі постанови про тимчасову ізоляцію до 24 годин від 29.08.2019 ОСОБА_1 було переведено в окрему камеру дільниці СІЗО. Надалі на підставі рішення дисциплінарної комісії постановою начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 30.08.2019 ув`язненого притягнуто до дисциплінарної відповідальності 3 доби карцеру. На момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 був попередньо ознайомлений 29.08.2019 про місце та час засідання дисциплінарної комісії та на право користування послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, про що ув`язнений в повідомленні та в заяві про відмову від послуг адвоката власноруч написав в графі «підпис» - «Пеховский Вор», а також цей напис ОСОБА_1 був написаний в усіх документах, які надавались ув`язненому на ознайомлення.

Також у письмових поясненнях третьої особи зазначено, що Білоцерківською місцевою прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо можливих порушень прав і законних інтересів під час тримання під вартою в дільниці СІЗО Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35), а саме щодо неправомірного накладення стягнень від 29.08.2019, 30.08.2019, ненадання побачення та з інших питань, за результатами перевірки яких порушень вимог законодавства про попереднє ув`язнення у діяльності адміністрації установи не встановлено.

Крім того, третьої особою пояснено, що оскаржувану постанову від 30.08.2019 винесено першим заступником начальника установи заступником начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_2 , який станом на 30.08.2019 виконував обов`язки начальника установи відповідно до п. 5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України», ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі наказу про службове відрядження начальника установи від 29.08.2019 №96 о/с-вд, наказу про розподіл функціональних повноважень начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» його першого заступника та заступників державної установи від 29.01.2019 №21/ОД-19, посадової інструкції від 06.11.2017 №12/68 та наказу про затвердження Положення про державну установу «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 27.06.2018 №2117/5 (а.с.48-49).

24.01.2020 на адресу суду від представника позивача адвоката Костенка В.П. надійшла відповідь на відзив від 20.01.2020, в якій зазначено, що представник позивача вважає міркування, викладені у відзиві такими, що не спростовують доводів позовної заяви, оскільки із доданих до відзиву матеріалів вбачається, що відсутні докази про належне повідомлення ОСОБА_1 та його представників про дійсні дату і час засідання, а також про можливість повідомлення адвокатів ОСОБА_1 про засідання дисциплінарної комісії. Крім того, зазначає, що «повідомлення» про засідання дисциплінарної комісії та «заява» про відмову від адвоката ґрунтується на ст. 135 КВК України, яка поширює свою дію на засуджених, у той час, коли ув`язнений ОСОБА_1 станом на 30.08.2019 не мав статусу засудженого (а.с.141-143).

31.01.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив від 27.01.2020 №343-20/22, в яких зазначено, що повідомлення про засідання дисциплінарної комісії та заява про відмову від адвоката надано ув`язненому ОСОБА_1 згідно з п.1 ч.6 глави VІІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України. При цьому, Білоцерківською місцевою прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо можливих порушень прав і законних інтересів під час тримання під вартою в дільниці СІЗО державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)», а саме щодо правомірності накладення стягнень від 29.08.2019 та від 30.08.2019, та за результатами перевірки порушень законності не встановлено (а.с.152-153).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15 засуджений за сукупністю злочинів до 11 років позбавлення волі з позбавленням спеціального звання - лейтенант міліції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.11.2019 вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15 залишено без змін, що вбачається з інформації з офіційного сайту Київського апеляційного суду у справі №756/16332/15.

Отже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15 набрав законної сили 22.11.2019.

Судом встановлено, що у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35 Поночовного Євгенія Володимировича, Першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35 Добровольського Валентина Миколайовича, третя особа - державна установа Білоцерківська виправна колонія № 35, в якому оскаржував дії начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія №35 Поночовного Євгенія Володимировича та Першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія №35 ОСОБА_2 з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.06.2018 у державній установі Білоцерківська виправна колонія № 35, з тих підстав, що на момент переміщення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи "Київський слідчий ізолятор" до державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35", останній не мав статусу засудженого, адже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15, яким позивача визнано винним у вчиненні частини інкримінованих злочинів, не набрав законної сили.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №320/695/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.68-71).

Отже рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №320/695/19 набрало законної сили 29.01.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом у справі №320/695/19, 09 серпня 2019 року позивач вибув з державної установи "Київський слідчий ізолятор" до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)" на підставі наряду Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 09.08.2019 №2.3-7817.

Судом у справі №320/695/19 встановлено, що 10.08.2019 ОСОБА_1 доставлений до дільниці слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

З матеріалів справи вбачається, що за результатами матеріалів перевірки за фактом порушення вимог режиму утримання та на підставі статті 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» 30.08.2019 виконуючим обов`язки начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Добровольським В.М. винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення, якою ув`язненого ОСОБА_1 поміщено в карцер на 3 (три) доби.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 29.08.2019 близько 14 год. 30 хв. при здійсненні начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Мністерства юстиції майором внутрішньої служби ОСОБА_4 прийому з особистих питань ув`язнених в СІЗО державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35), під час спілкування з ув`язненим ОСОБА_1 , останній створив конфліктну ситуацію та вчинив дрібне хуліганство, а саме вступив в суперечку, вів себе агресивно, зухвало, образливо висловлювався в адресу майора майора внутрішньої служби ОСОБА_4 та погрожував йому, на попередження припинити протиправну поведінку не реагував, чим допустив порушення вимог Розділу 2 п. 2 Наказу МЮ №1769/5 від 14.06.2019 та ст.10 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (а.с.86).

Від ознайомлення з вказаною постановою від 30.08.2019 та від підпису про ознайомлення ув`язнений ОСОБА_1 відмовився, про що співробітниками Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» складено акт від 30.08.2019 (а.с.87).

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку в.о. начальника оперативного відділу державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» майора внутрішньої служби ОСОБА_6 від 30.08.2019, по факту порушення вимог режиму утримання ув`язненим ОСОБА_1 29.08.2019, складеного за результатами засідання дисциплінарно-профілактичної комісії по розгляду матеріалів про порушення засудженими встановленого порядку відбування покарання, ув`язненими дотримання вимог режиму утримання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 30.08.2019 №96, при здійсненні начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Мністерства юстиції майором внутрішньої служби ОСОБА_4 прийому з особистих питань ув`язнених в дільниці СІЗО державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35), під час спілкування з ув`язненим ОСОБА_1 , останній створив конфліктну ситуацію та вчинив дрібне хуліганство, а саме вступив в суперечку, вів себе агресивно, зухвало, розпочав образливо висловлюватись на адресу майора внутрішньої служби ОСОБА_4 та погрожував йому, на попередження припинити протиправну поведінку не відреагував та продовжив поводити себе агресивно, зухвало, образливо висловлювався в адресу начальника управління, що принижувало його честь та гідність. Своїми діями ув`язнений ОСОБА_1 порушив вимоги Розділу 2 п. 2 Наказу МЮ №1769/5 від 14.06.2019 та ст.10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», вчинив дрібне хуліганство, що є злісним порушенням правил внутрішнього розпорядку СІЗО (а.с.79-80).

Не погодившись з діями адміністрації державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» позивач звертався до Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області із зверненнями від 03.09.2019 щодо можливих порушень адміністрацією ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)» законодавства України при притягненні ув`язненого до дисциплінарної відповідальності у 3 доби карцеру, за наслідками розгляду якого листом від 10.09.2019 №33-3875-вих.19 надано відповідь про те, що перевіркою законності вказаного рішення порушень вимог законодавства про попереднє ув`язнення у діяльності адміністрації державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» не виявлено, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається (а.с.88).

У свою чергу, 09.09.2019 позивач звертався до Генеральної прокуратури України із зверненнями, зокрема, щодо можливого порушення прав позивача як ув`язненої особи, за наслідками розгляду якого листом від 22.10.2019 №10/3/1-22155-16 (на вих.№316 від 09.09.2019) надано відповідь про те, що за результатами перевірки законності застосованих стягнень, підстав для вжиття заходів реагування не встановлено, прав як ув`язненої особи, у тому числі права на листування, порушень не встановлено. Рішення про переведення ОСОБА_1 до дільниці СІЗО при виправній колонії прийнято керівництвом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації у зв`язку з вчиненням позивачем та іншими обвинуваченими дій, що дезорганізовують роботу слідчого ізолятору та масових заворушень, а також виявлення заборонених предметів, у тому числі комп`ютерної техніки, колюче-ріжучих предметів, вибухових пакетів тощо. Крім того, у листі зазначено, що стосовно доводів про нанесення тілесних ушкоджень при затриманні ОСОБА_1 та інших співробітників роти, за даними фактами було зареєстровано сім кримінальних проваджень, які за результатами досудового розслідування закриті на підставі п.п.1,2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутності події злочину та за відсутності в діянні складу злочину (а.с.154-155).

Також листом від 25.10.2019 №33-3592-вих.19 ОСОБА_1 та адміністрацію державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» повідомлено про те, що перевіркою законності вказаного рішення порушень вимог законодавства у діяльності адміністрації державною установою «Білоцерківська виправна колонія (№35)» не виявлено, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. Крім того, під час перевірки доводів ОСОБА_1 щодо порушень вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, під час надання або відмови у проведенні побачень з родичами та іншими особами, не виявлено, підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається (а.с.89).

Вважаючи, що відповідач при винесенні постанови від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого до карцеру грубо порушив норми чинного законодавства, а також права позивача як ув`язненого без статусу засудженого станом на 30.08.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-XII (далі Закон № 3352-XII, в редакції, чинній на час винесення спірної постанови), попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 3352-XII особи, взяті під варту, серед іншого зобов`язані додержувати порядку, встановленого в місцях попереднього ув`язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації.

Порядок і умови тримання у слідчих ізоляторах (далі - СІЗО) осіб, які тримаються під вартою, і окремих категорій засуджених до позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.06.2019 за №633/33604 (далі Правила, у редакції станом на день винесення оскаржуваної постанови від 30.08.2019).

За визначенням пункту 1.3 глави 1 розділу І Правил:

засуджені - особи, вперше засуджені до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи тяжкі злочини, які на підставі статті 89 КВК залишені у СІЗО для роботи з господарського обслуговування; особи, засуджені до обмеження волі, які на підставі статті 57 КВК підлягають направленню до місця відбування покарання; особи, засуджені до арешту, позбавлення волі, довічного позбавлення волі, вироки щодо яких набрали законної сили і які на підставі статті 87 КВК підлягають відправленню до установ виконання покарань; засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії; особи, вироки щодо яких набрали законної сили, які відповідно до статті 88 КВК переміщуються під вартою з однієї установи до іншої;

ув`язнені - особи, які тримаються під вартою відповідно до вмотивованого рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесеного відповідно до Кримінального кодексу України та КПК, та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом; особи, щодо яких вироком суду передбачено тримання під вартою до набрання ним законної сили.

Пунктом 3.1 глави 3 розділу І Правил встановлено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

Згідно з пунктом 4.3 глави 4 розділу І Правил ув`язненим і засудженим забороняється, зокрема, порушувати правила поведінки та правила тримання під вартою; вживати у присутності адміністрації СІЗО, персоналу СІЗО та інших осіб, які відвідують СІЗО, нецензурні та жаргонні слова.

З аналізу наведених норм вбачається, що ув`язнені та засуджені під час перебування у СІЗО зобов`язані суворо дотримуватись правил поведінки та правил тримання під вартою.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу VIII Правил (у редакції станом на день винесення спірної постанови) встановлено, що порядок застосування заходів заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених визначається статтями 14, 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статтями 54, 67-69, 130-135 КВК.

Так, відповідач при прийнятті спірної постанови керувався статтею 15 Закону України "Про попереднє ув`язнення".

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 3352-XII особи, взяті під варту, які злісно порушують вимоги режиму, за мотивованою постановою начальника місця попереднього ув`язнення можуть бути поміщені до карцеру на строк до десяти діб, а неповнолітні на строк до п`яти діб. Поміщення до карцеру не повинно поєднуватися з погіршенням встановлених норм харчування.

Згідно з частинами 4-6 вказаної статті Закону № 3352-XII застосовувані до взятих під варту заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування заходів, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніш як через шість місяців з дня вчинення проступку.

Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

Відповідно до частини 2 статті 54 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) за порушення порядку відбування покарання у виді арешту до осіб, засуджених до арешту, можуть застосовуватися заходи стягнення у виді догани або поміщення в карцер строком до десяти діб.

Порядок застосування заходів заохочення та стягнення щодо осіб, засуджених до арешту, регулюється цим Кодексом і здійснюється начальником арештного дому чи його заступником. Стягнення у виді поміщення в карцер застосовується в порядку, визначеному статтями 134, 135 цього Кодексу (ч.3 ст.54 КВК).

Згідно з частинами 4-6 статті 69 КВК України, при призначенні заходів стягнення враховуються мотиви і обставини вчинення порушення, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого по суті проступку. Накладені стягнення мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Стягнення може бути тільки на особу, яка вчинила проступок, не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилася перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення звертається до виконання, як правило, негайно, але не пізніше одного місяця з дня його накладення.

Згідно з положеннями статті 131-1 КВК України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою.

Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Частиною першою статті 132 КВК передбачено, що за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Частинами першою та третьою статті 134 КВК встановлено, що при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Стягнення може бути накладене лише на особу, яка вчинила проступок, і не пізніше десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її закінчення, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання (ч.8 ст.134 КВК).

Процедура дисциплінарного провадження визначена статтею 135 КВК.

Відповідно до частини першої статті 135 КВК питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки (ч.2 ст. 135 КВК).

Згідно з частиною четвертою статті 135 КВК особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 135 КВК особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Відповідно до абзаців другого-сьомого частини п`ятої статті 135 КВК засуджений та/або його представник мають право:

отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;

бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;

надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;

подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Відповідно до абзаців першого-третього частини шостої статті 135 КВК матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Відповідно до абзацу першого частини 7 статті 135 КВК рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Пунктами 6.4 - 6.7 глави 6 розділу VIII Правил встановлено, що про заохочення і стягнення начальником СІЗО виносяться постанова про заохочення (додаток 22) і постанова про накладення дисциплінарного стягнення (додаток 23).

Про виявлене порушення вимог режиму посадовою особою СІЗО складається вмотивований рапорт, який подається на розгляд адміністрації СІЗО. Облік таких рапортів здійснюється у журналі обліку рапортів про порушення ув`язненими і засудженими встановленого режиму тримання (додаток 24), що зберігається у черговій частині СІЗО.

При призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка ув`язненого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення щодо суті проступку. Заходи стягнення мають відповідати тяжкості і характеру провини. Не допускається застосування стягнень, що навмисно завдають особам, яких тримають під вартою, фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Стягнення може бути накладено у строк, що не перевищує десяти діб з дня виявлення проступку, а якщо у зв`язку з проступком проводилась перевірка, то з дня її завершення, але не пізніше ніж через шість місяців з дня вчинення проступку. Накладене стягнення виконується негайно або не пізніше одного місяця з дня його винесення.

З аналізу наведених правових норм вбачається, процедура дисциплінарного провадження відносно засудженого передбачає проведення засідання дисциплінарної комісії, повідомлення засудженого про місце і час такого засідання.

Згідно з чч. 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 статті 72 КАС України).

Так, застосуванню заходу дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді поміщення до карцеру передували наступні обставини.

30 серпня 2019 року в.о. начальника оперативного відділу Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» майором внутрішньої служби Барановим О.М. складено висновок по факту порушення вимог режиму утримання ув`язненим ОСОБА_1 29.08.2019 року, який затверджено в.о. начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» підполковником внутрішньої служби Добровольським В.М.

Як вказано у висновку, 29.08.2019 близько 14 години 30 хвилин в присутності чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_7 та в присутності оперуповноваженого оперативного відділу старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , начальник Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майор внутрішньої служби ОСОБА_4 здійснював прийом з особистих питань ув`язнених, які утримуються в дільниці СІЗО при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35), під час спілкування із ув`язненим ОСОБА_1 , дільниця СІЗО, створив конфліктну ситуацію та вчинив дрібне хуліганство, а саме вступив в суперечку, вів себе агресивно, зухвало, розпочав образливо висловлюватись на адресу майора внутрішньої служби ОСОБА_4 та погрожував йому. Ув`язнений ОСОБА_1 , дільниця СІЗО, був усно попереджений припинити протиправну поведінку, однак останній не відреагував та продовжив поводити себе агресивно, зухвало, образливо висловлювався в адресу начальника управління, що принижувало його честь та гідність.

Своїми діями ув`язнений ОСОБА_1 порушив вимоги Розділу 2 п. 2 Наказу МЮ №1769/5 від 14.06.2019 та ст.10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», вчинив дрібне хуліганство, що є злісним порушенням правил внутрішнього розпорядку СІЗО.

Згідно висновку в.о. начальника оперативного відділу Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» майора внутрішньої служби ОСОБА_6 від 30.08.2019 ув`язнений ОСОБА_1 , дільниця СІЗО, заслуговує за злісне порушення вимог режиму утримання на притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с.79-80).

З рапортів співробітників ДУ «БВК №35», а саме чергового помічника начальника установи майора внутрішньої служби ОСОБА_7 та оперуповноваженого оперативного відділу старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 вбачається, що 29.08.2019 під час прийому з особистих питань ув`язнених в дільниці СІЗО державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» начальником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції майором внутрішньої служби Пеховським ОСОБА_9 ув`язнений ОСОБА_1 створив конфліктну ситуацію та вчинив дрібне хуліганство, а саме вступив в суперечку, вів себе агресивно, зухвало, розпочав образливо висловлюватись на адресу майора внутрішньої служби ОСОБА_4 та погрожував йому, на попередження припинити протиправну поведінку не відреагував та продовжив поводити себе агресивно, зухвало, образливо висловлювався в адресу начальника управління, що принижувало його честь та гідність (а.с.72-73).

Відповідно до постанови від 29.08.2019 молодшого інспектора чергового зміни ОСОБА_7 за порушення вимог Розділу 2 п. 2 Наказу МЮ №1769/5 від 14.06.2019 та ст.10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ув`язненого ОСОБА_1 тимчасово поміщено до окремої камери до прибуття начальника СІЗО (а.с.74).

При цьому, судом встановлено, що 29.08.2019 ОСОБА_1 відмовився надавати письмове пояснення по факту порушення режиму утримання, про що складено акт від 29.08.2019, підписаний співробітниками ДУ «БВК №35» (а.с.75).

30.08.2019 ув`язнений ОСОБА_1 надав письмові пояснення на ім`я начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)», з яких вбачається, що 09.08.2018 ОСОБА_1 утримувався в Київському СІЗО у камері №148, де його побили, пограбували та забрали особисті речі за присутності та вказівкою ОСОБА_4 . Протягом року ОСОБА_1 скаржився з приводу цього до прокуратури та поліції, однак відповіді не отримував. ОСОБА_10 пояснив, що 29.08.2019 він утримувався у БВК №35, в якій в цей день проводилась ОСОБА_4 перевірка ув`язнених. Під час спілкування з ОСОБА_4 ОСОБА_1 вимагав повернути йому його особисті речі, та на відповідь про те, що йому його речі не потрібні, ОСОБА_1 обізвав його «вором і корупціонером», після чого ОСОБА_4 позбавив ОСОБА_11 у цей день побачення із сім`єю, права на передачу та помістив в карцер (а.с.81-82).

Того ж дня, 30.08.2019 відбулось засідання дисциплінарно-профілактичної комісії по розгляду матеріалів про порушення засудженими встановленого порядку відбування покарання, ув`язненими дотримання вимог режиму утримання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)», у тому числі щодо ув`язненого ОСОБА_1 , за результатами якого складено протокол №96 від 30.08.2019 №96, затверджений в.о. начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» підполковником внутрішньої служби Добровольським В.М.

З протоколу №96 від 30.08.2019 №96 вбачається, що у графі «Особистий підпис засудженого про отримання виписки» у рядку під №3 замість особистого підпису ОСОБА_1 вчинено запис «Пеховский Вор» (а.с.83-84).

Згідно з медичним висновком завідувача медичної частини державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 30.08.2019 №3101 ОСОБА_1 оглянуто в медичній частині №35 та зроблено висновок про те, що ув`язнений без гострої патології, працездатний, утримуватися в карцері може (а.с.85).

Постановою відповідача від 30.08.2019 на підставі статті 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» ув`язненого ОСОБА_1 поміщено в карцер на 3 (три) доби.

Суд звертає увагу на те, що при призначенні заходів стягнення у вигляді поміщення ув`язненого в карцер, відповідачем враховані обставини, зазначені у висновку в.о. начальника оперативного відділу Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» майора внутрішньої служби ОСОБА_6 від 30.08.2019, по факту порушення вимог режиму утримання ув`язненим ОСОБА_1 29.08.2019, а саме те, що за період утримання в дільниці СІЗО Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ув`язнений ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативного боку, має нестабільну лінію поведінки, вимоги режиму утримування порушував, має 6 (шість) дисциплінарних стягнень, з яких 2 (два) рази утримувався в карцері. Заохочень не має, перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи, схильний до нападу, захоплення заручників, виготовлення зброї, вибухових пристроїв, до втягування співробітників установи в позаслужбові стосунки (а.с.79-80).

Представник позивача у позовній заяві, як на підставу протиправності винесення оскаржуваної постанови від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого ОСОБА_1 у карцер, зокрема, посилається на те, що відповідачем у порушення статті 62 Конституції України, положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», абзацу 8 п.3 розділу 1 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5, стосовно позивача, як особи без статусу засудженого станом на 30.08.2019, застосовано заходи стягнення у вигляді поміщення в карцер, який на території Білоцерківської виправної колонії (№35) для утримання не засуджених осіб, відсутній, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом встановлено, у лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому оскаржив дії начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія №35 Поночовного Євгенія Володимировича та Першого заступника начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія № 35 ОСОБА_2 з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.06.2018 у державній установі Білоцерківська виправна колонія № 35, з тих підстав, що на момент переміщення ув`язненого ОСОБА_1 з державної установи "Київський слідчий ізолятор" до державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35", останній не мав статусу засудженого, адже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15, яким позивача визнано винним у вчиненні частини інкримінованих злочинів, не набрав законної сили.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №320/695/19, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 було залишено без змін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.68-71).

Отже рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі №320/695/19 набрало законної сили 29.01.2020.

Відтак з огляду на положення статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені вище обставини мають силу преюдиції та не підлягають повторному доказуванню у цій справі, тому суд повторно їх не встановлює.

Так, судом під час розгляду справи №320/695/19 встановлено, що 15.08.2018 слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35) уточнюючої заяви адвоката Костенка Вадима Павловича в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про незаконне перебування у місцях позбавлення волі та негайне звільнення, прийнято ухвалу у справі №357/9368/18, якою уточнюючу заяву задоволено частково, зобов`язано начальника Державної установи Київський слідчий ізолятор забезпечити невідкладне судово-медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_1 та доручено начальнику Шевченківського районного відділу поліції м. Києва провести дослідження фактів, викладених в заяві адвоката Костенка ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого від 13.08.2018, в іншій частині уточнюючої заяви відмовлено.

Відповідно до змісту зазначеної ухвали слідчого судді, визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)". Зазначена ухвала суду набрала законної сили 22.08.2018.

У той же час, судом у справі №320/695/19 встановлена наявність рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2019 у справі №640/2265/19, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання незаконним рішення від 08.08.2018 про переведення ув`язненого ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Отже, зазначеними рішеннями суду визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2019 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)".

Крім того, Генеральною прокуратурою України при розгляді звернення позивача щодо можливих порушень прав позивача як ув`язненого не встановлено порушень прав позивача як ув`язненої особи. Встановлено, що рішення про переведення ОСОБА_1 до дільниці СІЗО при виправній колонії прийнято керівництвом Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації у зв`язку з вчиненням позивачем та іншими обвинуваченими дій, що дезорганізовують роботу слідчого ізолятору та масових заворушень, а також виявлення заборонених предметів, у тому числі комп`ютерної техніки, колюче-ріжучих предметів, вибухових пакетів тощо.

Також посилання ОСОБА_1 на те, що він не має статусу засудженого, оскільки вирок у справі №756/16332/15-к не набрав законної сили станом на 30.08.2019, а тому ув`язнений не може бути поміщений до карцеру, призначеного для засуджених на території колонії, суд вважає необґрунтованими, оскільки у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Руслан Яковенко проти України від 04 червня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 04 вересня 2015 року, Суд зауважує, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою після засудження компетентним судом у розумінні підпункту а пункту 1 статті 5 Конвенції. У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

При цьому, положеннями пункту 6.1 глави 6 розділу Правил VIII (у редакції станом на день винесення спірної постанови) передбачено порядок застосування заходів стягнення до ув`язнених, такий як і до засуджених, що визначається статтями 14, 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та статтями 54, 67-69, 130-135 КВК.

Враховуючи рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у справі № 320/695/19, яким визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)", лист Генеральної прокуратури України від 22.10.2019 №10/3/1-22155-16 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , якими не встановлено порушень прав позивача як ув`язненого, положення пункту 6.1 глави 6 розділу Правил VIII, якими передбачено порядок застосування заходів стягнення до ув`язнених такий, як і до засуджених, вказані доводи суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Суд також звертає увагу, що попереднє ув`язнення в розумінні приписів частини першої статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже, виходячи з даних положень Закону, на засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили, розповсюджується дія даного Закону, яким і керувався відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови.

Таким чином, доводи представника позивача про те, що положення ст. 135 КВК України поширюють свою дію лише на засуджених суд вважає необґрунтованими.

Також представник позивача у позовній заяві посилається на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог статті 59 Конституції України, якою гарантовано право позивача на захист, а також порушення статей 9, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», якими передбачено право позивача знайомитись з його правами, закріпленими статтями 28, 29, 55, 56, 59, 62 та 63 Конституції України, статті 9 цього Закону, зокрема у друкованому вигляді.

Вказані доводи позивача спростовуються матеріалами справи.

Так, в Поясненні ув`язненого ОСОБА_1 від 29.08.2019 зазначено про роз`яснення останньому положень ст.63 Конституції України, проте ув`язнений ОСОБА_1 29.08.2019 від надання підпису та пояснень відмовився у присутності трьох співробітників ДУ «БВК №35» (а.с.76).

Судом встановлено, що у всіх документах, які надавались ув`язненому на ознайомлення, зокрема, на бланках Повідомлення щодо місця і часу засідання дисциплінарної комісії на 30.08.2019 о 15:00 год. та Заяви про ознайомлення зі змістом ст.135 п.5 КВК України щодо права на користування послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Білоцерківська виправна колонія №35» від 29.08.2019, ОСОБА_1 замість особистого підпису про ознайомлення вчинено запис «Пеховский вор» (а.с.77,78).

При цьому, доказів, які б спростовували наявність запису «Пеховский Вор», який вчиняв ув`язнений ОСОБА_1 29.08.2019 у всіх документах, які надавались останньому на ознайомлення, представником позивача не надано.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відсутні докази про належне повідомлення ОСОБА_1 та його представників про дійсні дату і час засідання, а також про можливість повідомлення адвокатів ОСОБА_1 про засідання дисциплінарної комісії.

Судом також не беруться до уваги твердження представника позивача про те, що оскаржувану постанову винесено незаконним суб`єктом, а саме ОСОБА_2 , який не був начальником державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35) на час винесення оскаржуваної постанови, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-ІV (у редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Згідно із частиною 1 статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VІІІ (у редакції станом на день винесення спірної постанови) у зв`язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, а саме: 1) вакантною за його згодою; 2) не вакантною у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди. Тимчасове виконання обов`язків покладається на поліцейських письмовим наказом керівника органу (закладу, установи) поліції, який уповноважений призначити на відповідну посаду згідно з цим Законом.

Так оскаржувану постанову від 30.08.2019 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді поміщення в карцер на 3 (три) доби винесено виконуючим обов`язки начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Добровольським В.М.

З витягу з наказу Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 03.11.2017 про о/с майора внутрішньої служби ОСОБА_2 призначено на посаду першого заступника начальника установи заступником начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» (а.с.50).

Пунктом 8 Положення про державну установу «Білоцерківська виправна колонія (№35)» від 27.06.2018 №2117/5, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 27.06.2018 №2117/5, передбачено, що у разі відсутності начальника виправної колонії його функціональні обов`язки виконує заступник начальника виправної колонії згідно із розподілом повноважень (а.с.59-67).

Згідно з пунктом 2.34 Посадової інструкції №12/68 першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи, затвердженої начальником державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» 06.11.2017, перший заступник начальника установи заступник начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи у разі тимчасової відсутності начальника колонії зобов`язаний координувати роботу всіх служб колонії.

Згідно з пунктом 3.8 Посадової інструкції перший заступник начальника установи заступник начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи має право заохочувати та карати засуджених в межах дисциплінарних прав, які установлені Кримінально- виконавчим кодексом (а.с. 53-55).

На підставі наказу «Про службове відрядження» від 29.08.2019 №96 о/с-вд на період службового відрядження начальника установи ОСОБА_13 до державної установи «Бориспільська виправна колонія (№119)» 30.08.2019, на першого заступника начальника установи заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_2 покладено виконання обов`язків начальника державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35)» (а.с.51).

Наказом начальника установи Поночовного Є.В. від 29.01.2019 №21/ОД-19 затверджено функціональні повноваження між начальником державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)», його першим заступником та заступниками начальника установи (а.с.52, 56-58).

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову від 30.08.2019 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді поміщення в карцер на 3 (три) доби винесено виконуючим обов`язки начальника БВК №35 Добровольським В.М. правомірно.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо того, що оскаржувана постанова від 30.08.2019 не видана позивачу протягом трьох робочих днів із зазначенням можливості та порядку її оскарження, оскільки в ході судового розгляду та матеріалами справи підтверджено факт відмови позивача від зазначення особистого підпису на документах та вчинення останнім запису «Пеховский Вор», які надавались ОСОБА_1 співробітниками державної установи Білоцерківська виправна колонія (№35)» для ознайомлення, зокрема з постановою про поміщення ув`язненого до карцеру від 30.08.2019 (а.с.161).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті спірної постанови не було порушено вимоги статті 15 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та процедуру та порядок накладення дисциплінарного стягнення, встановлений статтями 134-135 КВК України.

Також при вирішенні даної справи суд враховує, що наведеними нормами КВК та Правилами встановлено, що при призначенні заходів стягнення повинні бути враховані причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку.

Суд звертає увагу, що у висновку в.о. начальника оперативного відділу Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» майора внутрішньої служби ОСОБА_14 О ОСОБА_15 М. по факту порушення вимог режиму утримання ув`язненим ОСОБА_1 29.08.2019 року, складеного 30.08.2019, зазначено, що за період утримання в дільниці СІЗО Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ув`язнений ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативного боку, має нестабільну лінію поведінки, вимоги режиму утримування порушував, має 6 (шість) дисциплінарних стягнень, з яких 2 (два) рази утримувався в карцері. Заохочень не має, перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як схильний до злісної непокори вимогам адміністрації та дій, що дезорганізують роботу установи, схильний до нападу, захоплення заручників, виготовлення зброї, вибухових пристроїв, до втягування співробітників установи в позаслужбові стосунки (а.с.79-80).

Вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний протиправний проступок, який полягав у злісному порушенні правил внутрішнього розпорядку СІЗО, що зафіксовано в матеріалах перевірки за фактом порушення.

Суд вважає за необхідне також зазначити і те, що в повноваження адміністративного суду не входить оцінка і кваліфікація тяжкості вчиненого проступку зі сторони ув`язненого. Межами розгляду вказаного спору є виключно оцінка дій і рішень позивача на відповідність частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають критерії, якими керуються суб`єкти владних повноважень. Судом не встановлено фактів, які б вказували на те, що відповідачем порушено вказані критерії.

Так, частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого до карцеру, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані представником позивача - суд дійшов висновку, що обґрунтування, на які посилається останній, не дає суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Як встановлено судом, представником позивача за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. згідно з квитанцією №0.0..1 від 29.11.2019 (а.с. 3).

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, то підстави для вирішення питання про повернення судового збору у цій справі відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складений 26.02.2020.

Суддя Кушнова А.О.