Справа № 140/2752/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2752/19 пров. № А/857/719/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства "Айслаг" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 140/2752/19 за адміністративним позовом Приватного підприємства "Айслаг" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції Дмитрук В.В.,

час ухвалення рішення 03.12.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 10.12.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство «Айслаг» (далі ПП «Айслаг») звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в розмірі 1 032 971грн.85коп., в тому числі: 688 647 грн.90 коп. за основним платежем та 344 323грн.95коп. штрафних (фінансових) санкцій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновок контролюючого органу щодо виключно роздрібного характеру торгівлі нафтопродуктами через мережу АЗС, не відповідає нормам чинного законодавства України та призводить до неправильного трактування норм податкового законодавства, оскільки в законодавстві не існує обмежень щодо торгівлі нафтопродуктами через мережу АЗС оптом, відповідно не кожен факт продажу пального на АЗС є роздрібним.

Крім того, відпуск ПП «Айслаг» підакцизного товару через АЗС здійснювалася суб`єктам господарювання юридичним особам, для подальшого його продажу, що підтверджується листами контрагентів та платіжними дорученнями про сплату акцизного податку;

Відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання, відтак, позивач вважає, що не можуть виникати і податкові зобов`язання зі сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів;

Під час передачі пального зі зберігання розрахунки не проводяться ні через касу АЗС, ні в безготівкову порядку, так як товар вже не належав ПП «Айслаг», а власне розрахунково-касовий апарат використовувався виключно для здійснення обліку відпуску товару по кількісному показнику без зазначення ціни, так як товар знаходився на зберіганні.

З наведених підстав, позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 140/2752/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку, що передача контрагентам у квітні-грудні 2016 року через АЗС нафтопродуктів, які знаходились на зберіганні, є реалізацією в межах роздрібної торгівлі в розумінні Податкового кодексу України.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме пп.14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 140/2752/19 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

24.02.2020 та 25.02.2020 року до суду надійшли письмові клопотання від директора ПП «Айслаг» про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник не зможе прибути через зайнятість у інших судових справах та у зв`язку з хворобою. Однак, ці клопотання задоволеними бути не можуть, оскільки жодних доказів обґрунтованості відкладення розгляду справи не надано. Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень позивача викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що податкові зобов`язання зі сплати 5 % акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів під час здійснення розрахункових операцій та від форми розрахунку за них (готівкою або у безготівковій формі), у зв`язку з чим прийняте контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в розмірі 1 032 971 грн. 85 коп., в тому числі: 688 647 грн. 90 коп. за основним платежем та 344 323 грн. 95 коп. штрафних (фінансових) санкцій є правомірним.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 03.09.2015 між ПП «Айслаг» (Постачальник) та ТзОВ «АПН ЛТД» (Покупець) був підписаний договір поставки №397, а 05.01.2016 між ПП «Айслаг» та ПП «Технопостачкомплект» був підписаний договір поставки №03, відповідно до умов яких постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Також 03.09.2015 та 05.01.2016 відповідно були підписані договори зберігання товару №397-а та №03-а між ПП «Айслаг» (Виконавець) та ТзОВ «АПН ЛТД» і ПП «Технопостачкомплект» (Замовники), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 яких Замовники передають, а ПП «Айслаг» приймає на зберігання нафтопродукти, кількість, асортимент, яких вказується в актах приймання-передачі майна; товар зберігається за адресою: м. Луцьк, вул. Львівська,91 А.

На виконання умов договору зберігання ПП «Технопостачкомплект» та ТзОВ «АПН ЛТД» за період з 01 квітня по 31 грудня 2016 р. передало ПП «Айслаг» на зберігання товар (паливо) в кількості 673 256 літрів та 496 303 літри відповідно, що підтверджується актами приймання-передачі (а.с.235-250, Т.1, а.с.1-51, Т.2).

Згідно наявних в матеріалах справи періодичних звітів в період квітень грудень 2016 року позивачем через АЗС реалізовано 939 996,6 літрів пального, сума акцизного податку з якого повинна становити 1 139 407 грн. 20 коп., однак відповідно до декларацій акцизного податку за вказаний період позивачем задекларовано 372 043 літри пального, реалізація якого тягне за собою сплату акцизного податку в сумі 450 759 грн. 30коп.

ГУ ДФС у Волинській області проведено планову виїзну перевірку ПП «Айслаг» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 квітня 2016 року по 31 грудня 2018 року та іншого законодавства за період з 1 квітня 2016 року по 31 грудня 2018 року, за результатами якої складено акт від 07 травня 2019 року за №29567/14-01/13369787.

Перевіркою встановлено ряд порушень , в тому числі порушення підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, п.216.9 ст.216 Податкового кодексу України, в результаті чого ПП «Айслаг» занижено податкові зобов`язання по акцизному податку в сумі 688 647 грн. 90 коп.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у Волинській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 23 травня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в розмірі 1 032 971 грн. 85коп., в тому числі: 688 647 грн. 90 коп. за основним платежем та 344 323 грн. 95 коп. штрафних (фінансових) санкцій.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

В силу вимог підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 212 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів оподатковуються акцизним податком у розмірі 5 % від вартості підакцизних товарів.

Підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України визначено, що базою оподаткування акцизним податком є вартість (з ПДВ) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України.

Таким чином, об`єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам, при цьому, в незалежності від форми розрахунків.

Відповідно до пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Згідно пункту 216.9 статті 216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Згідно з ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб`єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування.

Отже, під продажем (реалізацією) товарів розуміються операції, здійснювані за договорами, перелік яких також не є виключним, і факт реалізації або продажу за ними також не пов`язаний з передачею прав власності на товар.

Згідно з пунктом 10.3.1.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 №1315.

При цьому, відповідно до пункту 10.3.1.3 зазначеної Інструкції відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

У цьому ж Змінному звіті АЗС має відображатися і відпуск нафтопродуктів за платіжними картками (пункт 10.3.4.2 Інструкції), за відомостями (графа 9) та за талонами (графа 10). Відпуск нафтопродуктів за готівку та за платіжними картками відображаються відповідно у графах 8 та 11 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Таким чином, до графи 3 додатку 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою №17-НП, а до графи 4 дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» від 20.12.1997 № 1442 (далі - Правила) роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пунктом 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами встановлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів.

Пунктом 10 зазначених Правил передбачено, що розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку.

Пунктами 34 та 35 цих Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами встановлено, що заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу.

Отже, при відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з пунктом 216.9 статті 216 ПК України.

Таким чином, через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу, при цьому, розрахунки за придбані у роздріб нафтопродукти здійснюються як у готівковій формі, так і з використанням відомостей на відпуск, талонів, платіжних карток, смарт-карток (паливних карток).

З матеріалів справи встановлено, 03.09.2015 між ПП «Айслаг» (Постачальник) та ТзОВ «АПН ЛТД» (Покупець) був підписаний договір поставки №397, а 05.01.2016 між ПП «Айслаг» та ПП «Технопостачкомплект» був підписаний договір поставки №03, відповідно до умов яких постачальник зобов`язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Також 03.09.2015 та 05.01.2016 відповідно були підписані договори зберігання товару №397-а та №03-а між ПП «Айслаг» (Виконавець) та ТзОВ «АПН ЛТД» і ПП «Технопостачкомплект» (Замовники), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 яких Замовники передають, а ПП «Айслаг» приймає на зберігання нафтопродукти, кількість, асортимент, яких вказується в актах приймання-передачі майна; товар зберігається за адресою: м. Луцьк, вул. Львівська,91 А.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що відбулося поверненням паливно-мастильних матеріалів та приходить до переконання, що товар фактично був відпущений саме з колонок АЗС, а не повернутий згідно договорів зберігання товару від 03.09.2015 та 05.01.2016 №397-а та №03-а укладених між ПП «Айслаг» (Виконавець) та ТзОВ «АПН ЛТД» і ПП «Технопостачкомплект».

З мотивів вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку було здійснено через мережу АЗС роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (пункт 2 Правил № 1442 та ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять»), а тому такі операції оподатковуються акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України у розмірі 5 % від вартості підакцизних товарів. Дата здійснення розрахункової операції через мережу АЗС, в тому числі і в безготівковій формі за допомогою талонів, паливних карток, смарт-карток, є датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів).

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що податкові зобов`язання зі сплати 5% акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів під час здійснення розрахункових операцій, у зв`язку з чим, у справі, яка розглядається, прийняте контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

На користь такого висновку свідчить також змістове уточнення законодавцем правового регулювання питання щодо сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів (пальне), Законом України від 24.12.2015 №909-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", яким не змінюючи попереднього правового регулювання уточнено підпункт 14.1.212 Податкового кодексу України згідно із яким під реалізацією суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів слід розуміти продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об`єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №803/3905/15, у справі №826/22804/15 та у справі №803/1817/15, від 15 січня 2020 року у справі № 825/867/16, від 24 січня 2020 року у справі № 808/9082/15.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Айслаг" залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 140/2752/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. Б. Хобор
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 26.02.2020 року