Справа № 826/8802/18
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8802/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Єгорової Н.М.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України та Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральна МСЕК №2, в якому, з урахуванням позовної заяви поданої на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2018 року, просив:

- прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, визнати дії Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 незаконними, неправомірними, та такими що порушують права позивача і не сумісні з загально людськими принципами моралі і соціальної справедливості, та заподіяли останньому моральні страждання, що в свою чергу привели до завданню позивачу моральної шкоди, яка виражається в грошовому еквіваленті і в сумі 100 000,00 грн., а також неправомірні дії, які порушують порядок проведення МСЕК у відповідності до законодавства України в сфері охорони здоров`я, та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- прийняти рішення, яким задовольнити вимоги позовної заяви ОСОБА_1 по встановленню позивачу II групу інвалідності, з визначенням 80% ступеня втрати працездатності. Зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України, Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2виправити допущенні грубі порушення Законодавства України, стосовно порядку проведення МСЕК, і в правовому полі забезпечити визнання Київським міським центром медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 розвитку патологічного ушкодження здоров`я позивача заподіяного йому радіоактивним опромінюванням і другим довічним каліцтвом здоров`я позивача;

- зобов`язати Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 розробити і призначити належну Програму по реабілітації - ІПР позивача, якою він у відповідності до законодавства України зможе забезпечитися необхідними медичними, технічними та іншими засобами реабілітації, та виробами медичного призначення, які забезпечать позивачу компенсацію, або усунення стійких обмежень життєдіяльності позивача, а також дасть можливість отримати інші послуги з медичного обслуговування і соціальної адаптації інваліда війни III групи;

- зобов`язати Міністерства охорони здоров`я України захистити і відновити порушені, невід`ємні, невизнані, або оспорювані права позивача й припинити групі порушення законодавства України допущені Київським міським центрим медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 стосовно порядку проведення МСЕК;

- прийняти позитивне рішення стосовно відшкодування Київським міським центром медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2, через ГУ Державного казначейства України в м. Києві, моральної шкоди позивачу в сумі 100 000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, визнати факт прямої дискримінації рішення, дії, бездіяльності органів державної влади, що привели до випадку, коли позивача позбавили Конституційного права на належний соціальний захист (за текстом апеляційної скарги поданої на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року).

На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від Міністерства охорони здоров`я України та Київського міського центру медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2, в яких вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1979 по 1996 роки проходив службу в органах внутрішніх справ. Відповідно до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії.

Вперше на предмет встановлення інвалідності оглядався спеціалізованою радіологічною МСЕК м.Києва за направленням лікувального закладу ГУ МВС України в Київській області в грудні 2004 року та був визнаний інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС довічно зі встановленням 50% втрати працездатності, що підтверджується актом огляду МСЕК від 21 грудня 2004 року № 1352 та довідкою до акта огляду МСЕК № 004689.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я Комунальне комерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Подільського району надало позивачу направлення від 11 січня 2018 року № 21/ІІ на медико-соціально-експертну комісію, у якому зазначено діагноз ОСОБА_1 :

- основне захворювання: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги, стабільна фк ІІ, кардіосклероз постінфарктний, атеросклеротичний. Екстрасистолічна аритмія, непостійна форма. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.2, ризик дуже важкий;

- супутні захворювання: церебральний атеросклероз з проявами мішаної дисциркуляторної енцефалопатії, церебрастенічним синдромом, деформуючий артроз правого суглобу, поперечний остеохондроз хребта.

До вказаного направлення, наданого позивачем до Центральної МСЕК №2, ним також долучено низку інших медичних документів, а саме: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідки про результати медичних обстежень, витяги з історії хвороби, консультативні висновки спеціалістів, експертні заключення та інші.

24 січня 2018 року ОСОБА_1 був повторно оглянутий Центральною МСЕК № 2, за результатами якого йому повторно встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково і визнано втрату 60% працездатності.

Як інваліду ІІІ групи позивачу розроблено та надано індивідуальну програму реабілітації інваліда від 24 січня 2018 року № 31.

За результатами розгляду скарги позивача на рішення Центральної МСЕК № 2 про встановлення йому ІІІ групи інвалідності Міністерство охорони здоров`я України листом від 06 квітня 2018 року № 03.4-07-С-3733/4660-зв повідомило йому про обґрунтованість зазначеного вище рішення Центральної МСЕК № 2.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Центральної МСЕК № 2 про встановлення йому повторно ІІІ групи інвалідності та з наслідками розгляду Міністерством охорони здоров`я України його скарги на це рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у задоволенні якого було відмовлено рішенням суду першої інстанції.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами

Відповідно до статті 3 вказаного Закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Окрім того, основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначено Законом України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні".

За змістом статті 7 цього Закону медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.

Медико-соціальні експертні комісії визначають, поміж іншого, групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок ї час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи.

Медико-соціальні експертні комісії, поміж іншого:

- встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;

- складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

- забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю;

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленою наявністю анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам відбувається на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.

Порядок проведення переогляду з метою підвищення групи інвалідності і вичерпний перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Положення про медико-соціальну експертизу визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особам, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (пункт 1 Положення).

Відповідно до пунктів 3, 4, 10 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з пунктами 15, 17 Положення про медико-соціальну експертизу комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії:

1) загального профілю;

2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Порядок участі представників Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до пункту 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Пунктом 24 указаного Положення передбачено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ. МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності повторно прийняте Центральною МСЕК №2 у складі трьох членів комісії: голова комісії - Ломарьова Г.Б. , члени комісії - Маєвська М.С. , Гребенюк О.П .

Судова колегія критично оцінює доводи апелянта щодо необхідності участі у складі комісії, що здійснювала його огляд, представників Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Пенсійного фонду України та представників лікувальних закладів охорони здоров`я МВС України з огляду на те, що лікарі відомчих медичних установ (МВС, СБУ, ДПС, Збройних Сил та інших) беруть участь в засіданні комісії в разі оформлення ними направлення на МСЕК, тоді як позивачу таке направлення було оформлене медичним закладом за місцем його проживання.

Підстав для участі в комісії представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань також не вбачається, ураховуючи категорію інвалідності та те, що підстави для її перегляду не стосувалися компетенції Фонду. Так, відповідно до пункту 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

Оскільки позивач на час повторного огляду вже був пенсіонером, у представника Пенсійного фонду України також не було підстав для участі у складі комісії.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що огляд позивача проведено комісією у належному складі.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами обстеження позивача та дослідження наданої ним медичної документації щодо ступеня функціональних порушень органів та систем позивача Центральна МСЕК №2 повторно встановила йому ІІІ групу, а не ІІ групу, на яку він претендував, одночасно встановивши вищий відсоток втрати працездатності з 50% на 60%.

Щодо доводів апелянта про протиправність встановлення йому повторно ІІІ групи інвалідності, замість ІІ групи, колегія суддів зазначає наступне.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначає порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями (далі - комісії).

Абзацами другим, третім пункту 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

Особам, що звертаються для встановлення інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду у разі наявності вроджених вад розумового чи фізичного розвитку, анатомічних дефектів, стійких необоротних морфологічних змін та розладу функцій органів і систем організму, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин у місці проживання особи з інвалідністю, а також особам з інвалідністю, у яких строк переогляду настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 вказаного Положення визначено, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

- обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

- обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.09.2011 року №561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами обстеження позивача та дослідження наданої ним медичної документації щодо ступеня функціональних порушень органів та систем позивача, зокрема з виписки з історії хвороби від 29 лютого 2017 року, Центральна МСЕК №2 встановила, що після перенесеного в грудні 2015 року інфаркту міокарда, скоротлива функція міокарду задовільна, що підтверджено ЕХО-КГ, помірне порушення гемодинаміки, вегетативно-вестибулярна дисфункція на фоні змішаної енцефалопатії ІІ ст., вертеброгенна рецидивуюча люмбалгія, правобічна брахілагія, деформуючий артроз правового колінного суглобу, що є підставою для встановлення ІІІ групи інвалідності.

Етіологічний фактор (для іонізуючого випромінювання) не є підставою для встановлення важких груп інвалідності та був врахований при встановленні позивачу причини інвалідності.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем консультативні висновки науково-дослідних установ мають для медико-соціальної експертної комісії рекомендаційний характер та не мають обов`язкової сили при прийнятті рішення про встановлення інвалідності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про неправильне визначення йому повторно ІІІ інвалідності та зазначає, що Київським міським центром медико-соціальної експертизи - Центральної МСЕК № 2 не порушено порядку розгляду цього питання, а тому оскаржуване рішення щодо встановлення позивачу повторно ІІІ групи інвалідності відповідає положенням Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, тобто прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції про відсутність порушення прав позивача оскаржуваним рішенням, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю, оскільки є похідними.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Єгорова Н.М.

Судді: Сорочко Є.О.

Федотов І.В.