Справа № 160/12671/19
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О. С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Михайленко Ю. В. від 29.01.2019 року у ВП № 13011365 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1380 від 25.05.2009 року, що видав Індустріальний районний суд;
визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Михайленко Ю. В. від 29.01.2019 року у ВП № 13011365 про накладення штрафу у розмірі 50% на боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1380 від 25.05.2009 року, що видав Індустріальний районний суд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви.
Також, даною ухвалою зобов`язано відповідача надати на електронну адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 13011365.
У судове засідання 13.02.2020 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Розгляд справи відкладено на 25.02.2020 року.
Позовна заява мотивована тим, що оскаржувані позивачем постанови прийняті з порушенням норм чинного законодавства та призводять до порушення прав позивача. Зазначає, що позивач не має інших існування та не має іншої професії, крім водія. Керування автомобілем є єдиним джерелом доходу. Позбавлення права керування негативно вплине і на сплату аліментів, оскільки позивач не зможе їх платити за відсутності доходу. Крім того, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась за період з 27.04.2009 року по 31.12.2018 року у розмірі 179 034,10 грн, однак відповідальність у формі штрафу за таку несплату, що передбачена азб. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» введено з 28.08.2018 року, тому на позивача не може бути накладено відповідний штраф.
Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявлених позивачем вимог та відсутність підстав для задоволення позовної заяви.
В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що 27.05.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено поштовим відправленням сторонам до відома та виконання. Надати підтвердження відправки вказаного документа відповідач не має можливості, оскільки реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються протягом одного року.
В матеріалах виконавчого провадження АСВП № 13011365 боржник неодноразово надавав до відділу заяви від 21.10.2013, 20.02.2014, 10.06.2014, 31.07.2014, 05.02.2015 про те, що зобов`язується сплачувати аліменти з подальшим погашенням заборгованості, про факт не працевлаштування на момент написання заяв та про факт ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тобто був обізнаний про наявність виконавчого провадження стосовно нього.
У зв`язку з наявністю заборгованості за зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці державним виконавцем винесено вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості з аліментів у повному обсязі.
Крім того, у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, внаслідок чого державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».
В судове засідання 25.02.2020 року з`явились позивач та його представник, які підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні.
Представники відповідача до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
У судовому засіданні вирішено відкласти розгляд справи до 16 год. 00 хв. 25.02.2020 року.
Cторони у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У відповідності до вимог ст.ст. 205, 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали позовної заяви, відзиву на позовну заяву, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що державним виконавцем Горєлік Н. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1380, виданого 25.05.2009 Індустріальним районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку.
У межах виконавчого провадження № 13011365 державним виконавцем Михайленко Ю. В. прийнято постанову від 29.01.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Позивач, вважаючи постанови від 29.01.2019 року протиправними, звернувся до суду з позовом.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України "Про виконавче провадження". (далі Закон №1404-VIII).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (ст. 1 Закону №1404-VIII)
Приписами статті 71 Закону №1404-VIII встановлено порядок стягнення аліментів
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону №1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Згідно з ч. 4 ст. 71 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.
Частиною 9 ст. 71 Закону №1404-VIII встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
При цьому, відповідно до ч.10 ст. 71 Закону №1404-VIII тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:
1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;
2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;
3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;
4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.05.2009 року державним виконавцем Горєлік Н. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 13011365 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку на підставі виконавчого листа № 2-1380, виданого 25.05.2009 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська..
Отже, за позивачем рахується заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-1380 від 25.05.2009 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 станом на 01.05.2018 року у розмірі 119277,97 грн, що підтверджено даними довідки-розрахунку державного виконавця.
Станом на 31.12.2018 року розмір боргу зі сплати аліментів складає 139 074,10 грн.
Оскільки щомісячна сплата, визначена державним виконавцем у довідці-розрахунку за виконавчим листом становить 1776,38 грн, то сума заборгованості у розмірі 137 074,10 грн, є більшою, ніж сума відповідних платежів за чотири місяці.
Вищевикладені обставини підтверджують наявність законодавчо встановлених підстав для винесення державним виконавцем вмотивованої постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Разом з тим, нормою ч.10 ст. 71 Закону №1404-VIII передбачено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, на яку посилається позивач.
Дослідивши докази, надані позивачем на обгрутування того, що керування автомобілем є єдиним джерелом доходу позивача, суд дійшов висновку, що вказані доводи не підтверджено жодними належними та документальними доказами.
А саме, доказів того, що позивач працює на посаді водія, і це є його основним законним джерелом засобів для існування, ОСОБА_1 до суду не надав.
Щодо листа адвокатського об`єднання «ПАШНІНА І ПАРТНЕРИ», суд зазначає, що у вказаному листі позивачу запропоновано звернутись для укладання трудового договору в строк до 01 грудня 2019 року, тобто вказаний лист вже вичерпав свою пропозицію на час звернення позивача до суду з позовом.
Тому, лист адвокатського об`єднання «ПАШНІНА І ПАРТНЕРИ» також не є законним підтвердженням того, що посада водія є основним законним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 .
Крім того, суд звертає увагу позивача, що приписами ч.10 ст. 71 Закону №1404-VIII встановлено також, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Однак, підтвердження вчинення будь-яких дій щодо розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом, що підтверджувало б бажання позивача сплачувати аліменти, суду не надано.
Враховуючи вище наведені обставини, суд не вбачає законних підстав для скасування постанови державного виконавця Михайленко Ю. В. від 29.01.2019 року у ВП № 13011365 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.
Абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів
Так, вказану статтю доповнено даною нормою згідно з Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який вступив в дію з 28.08.2018.
Згідно зі ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Крім того, відповідно до п.2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
А отже, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2009 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 28.08.2018, на позивача не може бути накладено відповідний штраф.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок не виконано, та у встановленому порядку не обґрунтовано правомірність застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, а отже постанова державного виконавця Михайленко Ю. В. від 29.01.2019 року у ВП № 13011365 про накладення штрафу у розмірі 50% на боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1380 від 25.05.2009 року, що видав Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Михайленко Ю. В. від 29.01.2019 року у ВП № 13011365 про накладення штрафу у розмірі 50% на боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1380 від 25.05.2009 року, що видав Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна