Справа № 640/5296/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5296/19 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Шурка О.І.,

Кузьменко В.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2019 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2977344,24 грн., з яких 1984896,16 грн. - основного платежу та 992448,08 грн. - штрафних (фінансових) санкцій та № у частині збільшення ТОВ «АТ Каргілл» суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1786407,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2019 позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 2977344,24 грн., з яких 1984896,16 грн. - основного платежу та 992448,08 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.03.2017 № у частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1786407,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, співробітниками Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 по 30.06.2016, результати якої оформлені актом від 30.11.2016 № 2035/28-10-14-01/20010397.

Відповідно до акту перевірки, встановлено порушення ТОВ «АТ Каргілл», зокрема:

- п. п. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 137.1 ст. 137, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України, встановлено заниження податку на прибуток за період з 01.04.2010 по 30.06.2016 на суму 34098209 грн., в тому числі: за 2013 рік на суму 11150961 грн., за 2014 рік на суму 12028386 грн., за 2015 рік на суму 7087637 грн., за 1 квартал 2016 року на суму 667288 грн. Півріччя 2016 року на суму 3831225 грн.;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, встановлено завищення бюджетного відшкодуванню (па рахунок у банку) на загальну суму 18 459 520 грн., в т.ч. по періодах: листопад 2013 року на суму 656904 грн.. грудень 2013 року на суму 1274075 грн., січень 2014 року на суму 1401717 грн.. лютий 2014 року на суму 1099344 грн., березень 2014 року на суму 68832 грн.. жовтень 2014 року на суму 796039 грн., листопад 2014 року на суму 715084 грн., грудень 2014 року на суму 210231 грн., січень 2015 року на суму 961259 грн., лютий 2015 року на суму 504130 грн.. березень 2015 року на суму 624280 грн., квітень 2015 року на суму 391874 грн., травень 2015 року на суму 427166 грн., червень 2015 року на суму 1234260 грн., липень 2015 року на суму 307628 грн., вересень 2015 року на суму 1993823 грн., жовтень 2015 року на суму 48547 грн., листопад 2015 року на суму 976325 грн., грудень 2015 року на суму 670967 грн., січень 2016 року па суму 313528 грн., лютий 2016 року на суму 524959 грн., березень 2016 року на суму 972450 грн., квітень 2016 року на суму 808216 грн., травень 2016 року на суму 1081913 грн., червень 2016 року на суму 395969 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийняті податкові повідомлення-рішення від 20.12.2016 № , яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 47603495,00 грн., з яких 34098209,00 грн. нараховано за основним платежем та 13505,286,00 грн. штрафних санкцій та № , яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 23355676,00 грн., з яких 18459520,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування та 9229760,00 грн. - штрафні санкції.

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішення Державної фіскальної служби України від 01.03.2017 № 4175/6/99-99-11-01-02-25 про результати розгляду скарг, скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 20.12.2016 № в частині донарахувань податкового зобов'язань по ПДВ, у зв'язку з проведенням операцій з реалізації лушпиння соняшника у перевіряємому періоді, в іншій частині податкове повідомлення-рішення залишено без змін, та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу ВПП ДФС від 20.12.2016 № в частині донарахувань суми доходу по операціях з реалізації лушпиння соняшника за перевіряємий період та у частині донарахувань по операціях за період 2015-2016 рр., щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь ТОВ «Оптімус Плюс» та ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат» та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за 2015-2016 рр., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення - без змін.

Надалі, на підставі висновків акту перевірки від 30.11.2016 № 2035/28-10-14-01/20010397 та, з урахуванням рішення про результати розгляду скарги від 01.03.2017 № 4175/6/99-99-11-01-02-25, Офісом ВПП ДФС прийняті податкові повідомлення-рішення: від 09.03.2017 № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 35728929 грн., з яких 24414755 грн. нараховано за податковим зобов'язанням та 11314174 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; від 09.03.2017 № , відповідно до якого позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 16122025 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом та відображають подальший рух придбаного товару (переробленого), зокрема, за зовнішньоекономічними контрактами;

- відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірного контрагента, а не аналізу суті та наслідків господарської операції, яка мала місце у перевіряємому періоді по відношенню саме до позивача;

- наявність/відсутність окремих документів, не є безумовною підставою для висновків про відсутність господарської операції;

- крім того, судом першої інстанції враховано рішення у справах № П/811/877/16 та № 912/1731/16.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Нормами пункту 200.1 ст. 200 ПК України, визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків та визначення бази оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Так, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Під час розгляду даного спору по суті в суді першої інстанції було досліджено, що доводи податкового органу щодо правомірності спірних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на твердженнях відсутності факту реального здійснення господарських операцій між ТОВ «АТ Каргілл» та СФГ «Зінковський Л.П.», що, на думку відповідача, призвело до заниження об'єкту оподаткування на загальну суму 9924480,73 грн. та завищення суми податкового кредиту на загальну суму 1984896,16 грн.

Взаємовідносини між ТОВ «АТ Каргілл» (покупець) та СФГ «Зінковський Л.П.» (постачальник) здійснювались на типових договорах поставки: від 18.06.2015 № CVP78910, від 07.09.2015 № CVP82309, від 10.09.2015 № CVP82604, від 14.09.2015 № CVP82802, від 16.09.2015 № CVP82983, від 19.09.2015 № CVP83193, від 22.09.2015 № CVP83296, від 30.09.2015 № CVP83792.

Відповідно до договорів поставки, СФГ «Зінковський Л.П.», як постачальник, зобов'язувався поставити та передати у власність позивачу (покупцю), а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити соняшник урожаю 2014 року українського походження (договір поставки № CVP78910 від 18.06.2015) та урожаю 2015 року українського походження та зобов'язувався доставити означений товар на умовах DAP до ТОВ «Градолія» м. Кіровоград, смт. Нове, вул. Мурманська, 37-Г (місце поставки), згідно Інкотермс 2010.

У подальшому, зазначений товар відповідно до укладених між ТОВ «АТ Каргілл» та ТОВ «Градолія» договору № 090914/1 від 09.09.2013 (про переробку сировини), договору № 1-130815 від 01.08.2014 (про переробку сировини) та договору № 1-130815 від 13.08.2015 (про переробку сировини), ТОВ «Градолія» переробляло у продукцію - олію соняшникову наливом, зазначена продукція в подальшому експортувалась ТОВ «АТ Каргілл» закордон, відповідно до зовнішньоекономічних контрактів укладених з компаніями-нерезидентами.

Відповідно до фактичних обставин, на підставі зазначених вище договорів поставки, у червні та вересні 2015 року СФГ «Зінковський Л.П.» було поставлено позивачу 1425,56 тон соняшникового врожаю 2014-2015 рр., на загальну суму 11909376,89 грн.

На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надані копії податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, докази проведеної оплати за договорами. (а.с. 68-251 т. 2, а.с. 1-49, 50-114 (зовнішньоекономічні контракти), 115-116 т. 3)

З урахуванням дослідження зазначених первинних, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що останні оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, у повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій та містять усі необхідні реквізити та дані, що дозволяють здійснити аналіз наданих документів та предмет їх відповідності здійсненим правовідносинам.

Слід зазначити, що податковий орган як в акті перевірки, так і під час розгляду в суді першої інстанції та, аналогічно, в апеляційній скарзі вказує на фіктивність господарської операції між позивачем та СФГ «Зінковський Л.П.», з урахуванням:

- невідповідності кількості реалізованого зерна та кількістю його зберігання на зернових складах за даними ДП «Держреєстри України» у 2015 році, а також, відсутністю зберігання соняшнику у 2015 році;

- відсутності реального (законного) джерела походження сільськогосподарських культур (насіння соняшнику) в кількості 1425,56 т. на СФГ «Зінковський Л.П.» та, в подальшому, реалізованих на ТОВ «АТ Каргілл»;

- невідповідності обсягів реалізованої продукції (соняшник) реальним посівним площам СФГ «Зінковський Л.П.»;

- відсутності документів, які б підтвердили якість поставленого товару;

- формальний підхід до їх оформлення, та, як наслідок, їх юридичну дефектність.

На підтвердження вказаних обставин, контролюючий орган посилається на висновки проведеної виїзної перевірки СФГ «Зінковський Л.П.» з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.13 по 31.12.15, за результатами якої складено акт від 08.04.16 № 16/11-28-14-01/31493024.

Так, згідно змісту акта перевірки від 08.04.16 №16/11-28-14-01/31493024, СФГ «Зінковський Л.П.» завищено податкові зобов'язання по податковій декларації з ПДВ, внаслідок реалізації продукції соняшнику не власного виробництва (невідомого походження), так як, станом на 01.06.2015, у СФГ «Зінковський Л.П.» рахуватись залишки соняшнику по бухгалтерському рахунку в кількості 133.7 т., які реалізовано на ТОВ «Кернел-Трейд», тобто, залишки власно вирощеної продукції були відсутні. Проте, проводилась реалізація соняшнику на контрагента покупця ТОВ «АТ Каргілл» в кількості 380,92 т. як продукція не відомого походження. За вересень 2015 року, в сумі 1485629,3 грн., внаслідок реалізації продукції соняшнику не власного виробництва (невідомого походження), так як, станом на 01.09.2015, у СФГ «Зінківського Л.П.» залишки соняшнику відсутні. В вересні зібрано соняшнику в кількості 925,13 т. у відповідності до первинних документів, проте реалізація соняшнику на контрагента покупця ТОВ «АТ Каргілл» в кількості 1107,96 т., - як власно вирощеної продукції, (925.13т.) та як продукція не відомого походження 182.83 т. На переконання податкового органу, службові особи СФГ «Зінковський Л.П.» безпідставно використавши пільговий спецрежим оподаткування ПДВ та спрощену систему оподаткування, умисно приховано об'єкт від оподаткування, в результаті чого, не нарахований та не сплачений до бюджету ПДВ за червень 2015 року на суму 257565,0 гри., за вересень 2015 року на суму 1526567,0 грн.

Відповідно до податкової декларації з фіксованого сільськогосподарського податку, поданої СФГ «Зінковський Л.П.» за 2014 рік - загальна площа земель сільськогосподарського призначення становить 446,45 га.

Відповідно до інформації, отриманої від Головного управління статистики у Кіровоградській області щодо середньої врожайності основних культур по сільськогосподарських підприємствах Кіровоградської області у розрізі районів, відповідно до розробки даних державного статистичного спостереження за формою №29-сг (річна) складає у 2014 році по Маловисківському району 2,29 тон соняшника з 1 гектара зібраної площі, кукурудзи - 5,59 гоп та сої 1,63 тони.

Тобто, враховуючи показники середньої врожайності сільськогосподарських культур, для вирощення с/г продукції, в обсягах, які відповідно до зареєстрованих податкових накладних були реалізовані СФГ' «Зінковський Л.П.» у VI кварталі 2014 року та І-ІІІ кварталах 2015 року, площа земельних ділянок (рілля) повинна становити не менше ніж 1576,64 га.

Таким чином, беручи до уваги площу земельних ділянок, які знаходяться у користуванні СФГ на правах оренди та середню врожайність сільськогосподарських культур за 2014 рік. вирощення сільськогосподарської продукції СФГ «Зінковський Л.П.» в обсягах, які відповідно до даних податкових накладних, зареєстрованих у СРПН були поставлені суб'єктам господарювання - покупцям за період з 01.10.2014 по 23.09.2015 не є можливим.

Крім того, в ході досудового слідства по кримінальному провадженню встановлено, що СФГ «Зінковський Л.П.», перебуваючи на пільговому режимі оподаткування як сільгоспвиробник (ст. 209 ПК України) з липня 2014 по вересень 2015 реалізувало соняшника урожаю 2014 року 2598.88 т на суму 18713877,23 грн., на яку нарахований ПДВ (за ставкою 20%) 3742775,40 грн. спрямований на спецрахунок підприємства для використання у виробничій діяльності.

Фактично, згідно статистичної звітності СФГ «Зінковський Л.П.», у 2013 році вирощено та зібрано 858 тон соняшника та в 2014 році - 745 т, разом 1603 т.

Тобто, із загальної кількості реалізованого у вищевказаний період 995 т соняшника є не власно вирощеною продукцією СФГ «Зінковський Л.П.» (2 598.88 т - 1603 т) і перевищує дозволені законом 25% продажу продукції не власного виробництва, питома вага продажу якого склала в червні 2015 - 73,65% та у вересні 2015 - 100% (у липні та серпні продаж відсутній), що позбавляє СФГ «Зінковський Л.П.» права користування пільговим режимом ПДВ та зобов'язує платника з дати такого перевищення сплатити ПДВ в бюджет за ставкою 20%.

Згідно аналізу автоматизованої інформаційної системи ДФС Єдиний державний реєстр податкових накладний, встановлено, що протягом 2013-2014 років СФГ «Зінковський Л.П.», не було придбано насіння соняшнику, що в подальшому реалізовано на ТОВ «АТ Каргілл».

З урахуванням наведеної позиції податкового органу за наслідками здійсненої перевірки контрагента позивача, суд першої інстанції встановив, що висновки акта перевірки 08.04.2016 № 16/11-28-14-01/31493024 вже були предметом дослідження в адміністративній справі № П/811/877/16.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 у справі № П/811/877/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 1878156,00 грн. за основним платежем та 2425795,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2484191,00 грн. за основним платежем, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 22 квітня 2016 року форми Р, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Селянському (фермерському) господарству Зінковський Леонід Петрович збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції у розмірі 510,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постанова Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 у справі № П/811/877/16 набрала законної сили відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року.

У вказаній постанові судом досліджувалися обставини здійснення господарської діяльності між ФГ «Зінковський Л.П.» та ТОВ «АТ Каргілл» за період, аналогічний тому, який перевірявся відповідачем, зокрема, за червень 2015 р. та вересень 2015 р. по договорах поставки, укладених між позивачем та СФГ Зінковський Л.П. У судовому рішенні було підтверджено реальність господарських операцій між СФГ «Зінковський Л.П.» та ТОВ «АТ Каргілл» за перевіряємий період, встановлено наявність необхідних активів та основних засобів у контрагента для здійснення реалізації соняшнику у здекларованих обсягах, підтверджено факт реалізації СФГ «Зінковський Л.П.» у перевіряємому періоді виключно власно вирощеної продукції, у задекларованих обсягах, підтверджено факт зберігання контрагентом соняшнику на складах у задекларованих обсягах.

Так, у постанові судом зазначається наступне: «Судом встановлено, а висновком експерта підтверджено, що основними покупцями фермерського господарства у 2015 році були ... ТОВ «АТ Каргілл»...»,«за 2014 рік СФГ зібрано та оприбутковано с/г продукції на загальну суму 2137411.00 гри. наступні види продукції: ...Соняшник у кількості 9500 ц. на суму 1490000,00 грн...»;«сума доходу від реалізації соняшнику ТОВ «АТКАРГІЛЛ» становила у червні 2015 року 3512852.99 гри, в т.ч. ПЛВ 585475.49 гри. (380920 кг.);«сума доходу від реалізації соняшнику ТОВ «АТ КАРГІЛЛ» становиш у вересні 2015 року 8396523.88 гун.. в т.ч. ПДВ 1399420.65 грн. (1044640 кг.)»; «порушення, вказані в Акті перевірки при декларуванні податкового кредиту з ПДВ не встановлені судом, оскільки СФГ «Зінковськии Леонід Петрович» у досліджуваному періоді окрім власно вирощеної сільськогосподарської продукції, іншу реалізацію не здійснювало».

Також, рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.05.2016 року по справі № 912/1731/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІК Агро» до СФГ «Зінковський Л.П.» про стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26.11.2010 в розмірі 13000.00 грн. судом було встановлено, що між сторонами договору (ТОВ «КІК Агро» та СФГ «Зінковський Л.ГІ.») дійсно мали місце правовідносини зберігання, зокрема в рішенні суду зазначається таке: « 26.11.2010 року між сторонами укладено договір відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2, за умовами п. 1.1. якого, сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором згідно відповідних документів, які є невід'ємною частиною цього договору, поклажодавець (відповідач) передає, а зберігач (позивач) приймає на відповідальне зберігання власно вирощену поклажодавцем сільськогосподарську продукцію (насіння соняшника) у кількості 916474.72 тон, строком зберігання до грудня 2013 року», крім того з тексту рішення суду слідує, що ТОВ «КІК Агро» та СФГ «Зінковський Л.П.» 24.02.2014 року уклали додатку угоду № 1 до договору відповідального зберігання сільськогосподарської продукції № 2 від 26.11.2010, якою пролонгували строк дії договору до вересня 2015 року, зазначене, зокрема, підтверджується і постановою, в якій судом були встановлені аналогічні обставини. Крім того, ТОВ «КІК Агро» повернув на користь СФГ «Зінковський Л.П.» 916.478 тон насіння соняшника.

У постанові Кіровоградським окружним адміністративним судом були встановлені також наступні обставини: «станом на 01.03.2015 на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 1361001,17 грн. наступні види продукції: ... Соняшник у кількості 792846 кг. на суму 950772.87 грн.. Соняшник на зберіганні у ТОВ «КІК АГРО» у кількості 916478 кг. на суму 5997.08 гри.»; «станом на 01.06.2015 року на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 1016159.46 грн. наступні види продукції:...Соняшник у кількості 1411034 кг на суму 789806.34 грн.»; «станом на 01.09.2015 року на рахунку 271 «Продукція сільськогосподарського виробництва рослинництва» обліковувались у залишку на складі на загальну суму 774332.37 грн. наступні види продукції:... Соняшник у кількості 182904 кг. на суму 102377.92 грн.».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів вважає, що при обґрунтуванні прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій, останні ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагента, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів. Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні вимог процесуального законодавства.

Колегія суддів додатково відмічає, що відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. У разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Таким чином, посилання відповідача на фіктивність господарських відносин між позивачем та його контрагентом носять загальний характер, без наведення конкретної інформації та надання відповідних доказів, які б засвідчили конкретні обставини ведення фіктивної діяльності таким контрагентом, а тому, не можуть спростовувати фактичне здійснення операцій таким суб'єктом господарювання.

Щодо посилання податкового органу у відзиві на позовну заяву на здійснення досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄДР досудового розслідування кримінального провадження № 0000089 від 28.09.2015, колегія суддів вказує на те, що не може бути достатнім лише посилання на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить у собі встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентами своїх договірних зобов'язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб'єктами господарської діяльності. Ні до суду першої інстанції ні під час розгляду апеляційної скарги, в судовому засіданні, сторона апелянта не надавала колегії суддів доказів наявності вироків суду по відношенню до посадових осіб контрагентів позивача, а лише вказувала на наявність відкритих кримінальних проваджень та проведення досудового слідства, що, безумовно, не може вказувати при вирішенні даної справи на негативні наслідки для позивача, оскільки дані кримінальні провадження не стосуються товариства, не розкривають зміст розслідуваних податкових операцій та не вказують про безтоварність (нереальність) господарських операцій саме позивача з контрагентом/відсутність виконання договорів.

Тобто, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні вироки суду, які набрали законної сили, та якими встановлено здійснення господарських операцій між позивачем та названим контрагентом з метою, яка порушує публічний порядок, вчинення господарських операцій з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства, так само і ухилення від сплати податків за наслідками виконання господарських зобов'язань з боку позивача.

Таким чином, позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з купівлі-продажу соняшника з метою подальшого використання у власній господарській діяльності.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на правову позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень КАС України.

Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

В апеляційній скарзі наведено загальні посилання на норми законодавства та встановлені обставини справи, проте контролюючим органом жодним чином не розкрито зміст власних доводів про порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, норм матеріального/процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд повинен враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обгрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.08.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді О.І. Шурко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 26.02.2020.