Справа № 160/3661/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2020 року м. Дніпросправа № 160/3661/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Мирошниченко Анни Андріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 (головуючий суддя Турлакова Н.В.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, просив визнати протиправною та скасувати вимогу №Ф-100467-17/66 від 08.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у сумі 24267,54 грн.

Позов обґрунтовано тим, що згідно з відомостями з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ДП КБ Південне сплатило за позивача єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016-2018 року в загальній сумі 136866,71грн. Однак, не зважаючи на це, 26.12.2018р. позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66 із зазначенням боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 13362,36грн., яка рішенням Державної фіскальної служби України від 08.02.2019 року № 6397/6199-99-11-05-02-25 була скасована та вважається відкликаною. 04.03.2019р. позивач отримав знову вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/6 із зазначенням боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 24267,54грн., яка була сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. До отриманої мною вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 не додано жодного розрахунку суми боргу та даних інформаційної системи органу доходів та зборів, на підставі яких було визначено та розраховано мені борг з єдиного соціального внеску. З вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 неможливо встановити підстави, з яких вимога була сформована, підстави виникнення заборгованості та період. Позивач зазначає, що своїми неправомірними діями Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, незаконно ставить необґрунтовану майнову вимогу, яка порушує його право на добровільний вибір необхідності додаткової сплати єдиного соціального внеску та вибір трудової діяльності. Отже, винесена Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області вимога про сплату боргу (недоїмки) 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 не відповідає критерію пропорційності, адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи, оскільки мета сплати єдиного внеску - страхування особи, в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем. В свою чергу трактування відповідачем законодавства призвело до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) позивачем за умови відсутності доходу від відповідної діяльності. Таким чином, відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку при винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, обґрунтовано тим, що вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску була визначена контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати вимогу від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24 267,54грн. Посилається на те, що супереч нормам законодавства про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, він отримав повторну вимогу про сплату боргу/недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначає, що вимога щодо нього від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66 була скасована 08.02.2019 року, натомість відповідач повторно прийняв таку ж вимогу тією ж датою 08.02.2019 року про сплату податкового боргу/недоїмки. Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку порушення відповідачем приписів Прядку №1124 від 09.12.2015 року, та також не було надано відзиву на апеляційну скаргу, що вважає підставою визнання відповідачем його позову в силу ч. 4 ст. 159 КАС України. Посилається на те, що з вимоги від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 неможливо встановити підстави, яких була вимога сформована, підстави виникнення заборгованості та період. Зазначає, що його роботодавець (ДП «КБ «Південне») в 2017-2018 роках щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача, як за найманого працівника в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати, в сумі, що не перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць. При цьому, позивач зазначає, що він жодних доходів, як фізична особа-підприємець та/або самозайнята особа не отримував.

Відповідачем до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Суду пояснив, що за позивачем рахується борг/недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24 267,54грн., тому складена вимога від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 20.02.2013 року № 300/5 ОСОБА_1 має право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), що підтверджується Свідоцтвом про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 352 від 05.03.2013 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

25.05.2009 року позивач був прийнятий на посаду спеціаліста в Державне підприємство Конструкторське бюро Південне ім. М.К. Янгеля, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 та трудовим договором № 80 від 22.05.2009 року, зараз працює на посаді начальника групи сектору науково-організаційного забезпечення контрактного забезпечення відділення зовнішньоекономічної діяльності.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області позивачу виставлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66, в якій визначено станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 13362,36 грн., у тому числі недоїмка -13022,16грн. та штрафи - 340,00грн., з посиланням на статтю 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на дані інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки рішень від 14.05.2018р. №, №.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до ДФС України із скаргою від 04.01.2019р. в якій просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66.

За результатами розгляду вказаної скарги, 08.02.2019 року Державна фіскальна служба України прийняла рішення № 6397/6199-99-11-05-02-25, яким вирішено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення, а скаргу ОСОБА_1 від 04.01.2019 року №б/н - задовольнити частково.

У цьому рішенні Державна фіскальна служба України вказала на зобов`язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника, сформувати та направити нову вимогу, згідно з чинним законодавством.

Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області позивачу виставлена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 року №Ф-100467-17/66, в якій визначено станом на 31 січня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 24267,54грн., у тому числі недоїмка 23927,54грн. та штрафи - 340грн., з посиланням на статтю 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до ДФС України із скаргою від 07.03.2019р. в якій просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 року №Ф-100467-17/66.

За результатами розгляду вказаної скарги, 10.04.2019 року Державна фіскальна служба України прийняла рішення №16827/6/99-99-11-05-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишено без змін, а скаргу від 07.03.2019 року № б/н - без задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VІ від 08.07.2010 року, норми Прядку розгляду контролюючими органами скарг та вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1124 від 09.12.2015 року.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 20.02.2013 року № 300/5 має право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) згідно Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 352 від 05.03.2013 року (а.с. 56).

Як фізична особа-підприємець позивач був зареєстрований та внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 11.04.2007 року та перебуваю на обліку в Державній податковій інспекції у Чечелівській ДПІ Правобережного управління Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області з 11.04.2007 року.

Водночас, 25.05.2009 року позивач був прийнятий на посаду спеціаліста в Державне підприємство Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» (ДП «КБ «Південне»). Зазначене підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 та трудовим договором № 80 від 22.05.2009 року (а.с. 46-55).

В силу зазначених документів позивач працював на посаді начальника групи сектору науково-організаційного забезпечення контрактного забезпечення відділення зовнішньоекономічної діяльності, що, у відповідності до посадової інструкції, є діяльністю у галузі права.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно з відомостями з Реєстру зареєстрованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ДП «КБ «Південне» сплатило за ОСОБА_1 (як за працівника підприємства) єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2016-2018 роки в загальній сумі 136 866,71 грн.

Однак, матеріали справи містять вимогу про сплату боргу/недоїмки, що складена Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 14.11.2018 року № Ф-100467-17/66 на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 13 362,36 грн. (а.с. 12)

Слід взяти до уваги, що вимогу про сплату боргу/недоїмки № Ф-100467-17/66 від 14.11.2018 року скасовано рішенням Державної фіскальної служби України від 08.02.2019 року № 6397/6199-99-11-05-02-25 (водночас у вказаному рішенні ДФС вказано, що вимогу скасувати та вважати відкликаною) (а.с. 22-24).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг регламентований Порядком розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, що затверджений Наказом Міністерство фінансів України від 09.12.2015 року № 1124 (Порядок від 09.12.2015 року № 1124).

Зокрема, пунктом 4 Розділу 4 Порядку від 09.12.2015 року № 1124 передбачено, що контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:

- залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення;

- скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині;

- скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу;

- направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу;

- залишає скаргу без розгляду.

При цьому в силу п.п. 5, 6 Розділу 4 Порядку від 09.12.2015 року № 1124, у разі скасування вимоги або рішення контролюючого органу про нарахування пені та накладення штрафу вони вважаються відкликаними з дня прийняття рішення контролюючим органом вищого рівня про повне або часткове задоволення скарги, про що зазначається в рішенні відповідного контролюючого органу.

У разі збільшення контролюючим органом суми єдиного внеску, пені та штрафів, які належать до сплати, або недоїмки раніше надіслані вимоги про сплату недоїмки або рішення про нарахування пені та накладення штрафу не відкликаються, а на суму такого збільшення контролюючим органом надсилається окрема вимога про сплату недоїмки (рішення про нарахування пені, накладення штрафу).

Водночас, матеріали справи містять ще одну вимогу про сплату боргу (недоїмки), яка датована 08.02.2019 року за тим же номером (№ Ф-100467-17/66), при цьому із зазначенням боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 24 267,54 грн. (а.с. 26).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не дотримався вимог п.п. 5, 6 Розділу 4 Порядку від 09.12.2015 року № 1124, оскільки скасувавши вимогу відкликав її, при цьому в силу вимог вказаного Порядку, у разі збільшення контролюючим органом суми єдиного внеску, рішення про нарахування пені та накладення штрафу не відкликаються, а на суму такого збільшення контролюючим органом надсилається окрема вимога про сплату недоїмки.

Зазначені обставини вказують на порушення суб`єктом владних повноважень (відповідачем) процедури складення вимоги від 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66, що судом першої інстанції не було взято до уваги.

Слід також зазначити, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-100467-17/66 від 08.02.2019 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 24 267,54 грн. не містить даних про підстави формування вимоги, а саме, не зазначено реквізити акту документальної перевірки та рішень, не зазначені підстави виникнення боргу/недоїмки та період за який нараховано борг/недоїмка за сплати єдиного внеску у сумі 24 267,54 грн.

Формування зазначеної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-100467-17/66 від 08.02.2019 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 24 267,54 грн. контролюючий орган мотивує тим, що згідно реєстраційних даних ІС «Податковий Блок» позивач перебуває на обліку, як фізична особа-підприємець та як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (арбітражний керуючий) з 27.01.2014 року.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає а необхідне дослідити певні норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Так, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (преамбула Закону) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 цієї частини встановлено, що застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (база нарахування єдиного внеску), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає складенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може у ти меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, законодавець встановив обов`язок визначення бази нарахування платником єдиного внеску, навіть у разі відсутності доходу у відповідному періоді, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вказана норма покликана забезпечити виконання мети єдиного внеску, визначеної пунктом 2 частини 1 статті 1 цього Закону шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску - страхування фізичної особи.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно- правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовує відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи у трудових відносинах та здійсненні незалежної професійної діяльності.

Отже, в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за позивача регулярно нараховує та сплачує особа - роботодавець, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем як самозайнятої особи (за відсутності отримуваних доходів).

Так, матеріалами справи підтверджується, що за період 2017-2018 років, роботодавець, ДТТ «КБ «Південне», щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за свого найманого працівника ОСОБА_1 в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що позивач мав доходи, як фізична особа-підприємець та/або самозайнята особа.

В розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за позивача своєчасно та постійно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем та/або самозайнятою особою.

Посадові особи контролюючих органів в силу приписів статті 21 Податкового кодексу України зобов`язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій та діяти виключно у відповідності з Конституцією України, нормами Податкового кодексу України та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Натомість, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, порушено вищезазначені норми та не доведено правовірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-100467-17/66 від 08.02.2019 року зі сплати єдиного внеску у сумі 24 267,54 грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 4 листопада 1950 року, є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.200, «Булвес`АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02.11.2004 в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), дов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

«Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на практику ЄСПЛ винесена Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області вимога про сплату боргу (недоїмки) 08.02.2019 року № Ф-100467-17/66 не відповідає критерію «пропорційності», адже не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи, оскільки мета сплати єдиного внеску - страхування особи, в даних правовідносинах досягається сплатою єдиного внеску роботодавцем.

Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2019 року в адміністративній справі № 160/3661/19, підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, та прийняти нову постанову, якою визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 08.02.2019року № Ф-100467-17/66 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 24 267,54 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача захищені.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в розмірі 1 921 грн (768, 40 грн. за подачу позовної заяви; 1 152, 60 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №Ф-100467-17/66 від 08.02.2019 року про сплату боргу (недоїмки) у сумі 24 267,54 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (код 39394856) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальній сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова набирає законної сили 05.02.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції..

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 05.02.2020.

В повному обсязі постанова виготовлена 12.02.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова