Справа № 127/231/20
Суддя: Чернюк І. В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/231/20
Провадження № 2-а/127/17/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді Чернюка І.В.,

при секретарі Павленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Свінціцького Валентина Святославовича (місце знаходження: м. Житомир, вул. Промислова, 15) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2019 відповідачем відносно нього було винесено постанову серії ЕАК № 1885197 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що він 20.12.2019 о 20 год. 45 хв. в м. Житомир по вул. Промислова, 15 керував автомобілем марки «TGX 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 в якого не працював один із розсіювачів заднього державного номерного знаку, також на одній осі була встановлена резина з різним малюнком протектора, чим порушив п. 31.4.5 а ПДР України - керуваня транспортними засобами у яких висота малюнка протектора шин не відповідає нормам та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 1 КУпАП.

Вищевказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки відомості зазначеній в ній не відповідають дійсним обставинам справи, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права позивача.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що інспектор Свінціцький В.С. здійснив зупинку його автомобіля без підстав, передбачених ст. 35 Закону «Про поліцію», та в порушення вимог ст. 16 Закону «Про дорожній рух», ст.ст. 32, 35 Закону «Про поліцію», так як одразу ж не повідомив позивачу конкретну (дійсну) причину зупинення транспортного засобу.

Крім того, автомобіль патрульної поліції рухався назустріч позивачу і фактично інспектор не мав фізичної можливості побачити вказане в оскарженій постанові порушення.

Також, під час зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, останній намагався пояснити відповідачу, що малюнки протектора шин були різними у зв`язку з тим, що на даний транспортний засіб була тимчасово встановлена запасна шина для того, щоб доїхати до найближчого пункту шиномонтажу та встановити шину із відповідним малюнком протектору. Однак, відповідач жодним чином не відреагував на пояснення відповідача та виніс оскаржену постанову. На підставі викладеного просить його позовну заяву задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

08.01.2020 року ухвалою суду позовна заява позивача залишена без руху та запропоновано останньому усунути недоліки позовної заяви. 21.01.2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

22.01.2020 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Свінціцького В.С. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не надіслав письмових заперечень проти позову, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух"встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух"встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.12.2019 року інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Свінціцьким Валентином Святославовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1885197, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 20.12.2019 о 20 год. 45 хв. в м. Житомир по вул. Промислова, 15 керував автомобілем марки «TGX 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 в якого не працював один із розсіювачів заднього державного номерного знаку, також на одній осі була встановлена резина з різним малюнком протектора, чим порушив п. 31.4.5 а ПДР України -керуваня транспортними засобами у яких висота малюнка протектора шин не відповідає нормам та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 1 КУпАП.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122, 126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Свінціцьким Валентином Святославовичем.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом в якого не працював один із розсіювачів заднього державного номерного знаку, також на одній осі була встановлена резина з різним малюнком протектора, чим порушив п. 31.4.5 а ПДР України, а також висота малюнка протектора шин не відповідала нормам.

Відповідальність за частиною 1 статті 121 КУпАП передбачає керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 31.4.5 а ПДР України колеса і шини: шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм. Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів.

Пункт 31.4.5 г ПДР України на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

В позовній заяві ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що після того, як відповідач зупинив його транспортний засіб, позивач намагався пояснити інспектору, що малюнки протектора шин були різними у зв`язку з тим, що на даний транспортний засіб була тимчасово встановлена запасна шина для того, щоб доїхати до найближчого пункту шиномонтажу та встановити шину із відповідним малюнком протектору. Однак, відповідач не відреагував на пояснення позивача та виніс оскаржену постанову.

Пункт 31.6 ПДР України передбачає, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів; в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма; г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Наведене свідчить про те, що в транспортному засобі, яким керував позивач відсутня несправність, яка б забороняла подальший його рух.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1885197 від 20.12.2019 вбачається, що в автомобілі марки «TGX 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 на одній осі була встановлена резина з різним малюнком протектора. Крім того, висота малюнка протектора шин не відповідала нормам.

Пункт 31.5 ПДР України передбачає, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4.7 ("ї"; "д" - у складі автопоїзда) подальший рух заборонено до їх усунення. Водій несправного транспортного засобу повинен вжити заходів для того, щоб прибрати його за межі проїзної частини дороги.

Наведене свідчить про те, що вищевказані несправності, які були виявлені інспектором в автомобілі позивача відноситься до несправностей, які передбачені п. 31.4 ПДР України.

Отже, позивач діяв відповідно до вимог п. 31.5 ПДР України, а тому в діях останнього суд не вбачає порушення ПДР України.

Крім того, позивач у відповідності до вимог п. 31.5 ПДР України доїхав до найближчого пункту шиномонтажу та встановив шину із відповідним малюнком протектору, чим усунув вказану несправність. Дана обставина підтверджується фотознімками наданими позивачем.

Що стосується висоти протектора шин, яка на думку відповідача не відповідала нормам, дана обставина не підтверджується жодними доказами. Відповідач не надав суду жодного доказу, який свідчив про те, що дійсно інспектором проводились дані заміри. Також, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували те, що в автомобілі позивача не працював один із розсіювачів заднього державного номерного знаку. Крім того, дана обставина спростовується фотозображеннями, які надав позивач, на яких чітко зображено, що дана несправність відсутня.

Отже, приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідач, як посадова особа УПП у Житомирській області, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучив та не надав суду.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Посилання на жоден із доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові відсутні.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, однак видео з нагрудної камери інспектора суду не надано.

Оскільки відповідачем не представлено суду заперечень на даний позов та не надано жодного доказу на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, а тому притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 121 КУпАП не може бути здійснено, на підставі неналежних доказів його вини.

Крім того, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне скасувати постанову серії ЕАК № 1885197 від 20 грудня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за порушення ч. 1 ст. 121 КУпАП, винесену інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Свінціцьким Валентином Святославовичем та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищесказаного та керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 121, ст. 247, 293 КУпАП ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244,246, 262, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержанта поліції Свінціцького Валентина Святославовича (місце знаходження: м. Житомир, вул. Промислова, 15) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 1885197 від 20 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 гривень, винесену інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Свінціцьким Валентином Святославовичем та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя