Справа № 548/2287/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Коновод О.В.

27 лютого 2020 р.Справа № 548/2287/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Моргунова Костянтина Вікторовича на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Моргунова Костянтина Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Хорольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанови про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 683688 від 03 листопада 2019 року, -

В с т а н о в и л а:

06.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову від 03.11.2019 року відповідача інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Моргунова К.В. (далі поліцейський) про накладання на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 683688, якою він підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу ту розмірі 340 грн на підставі ч. 1 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що позивач 03.11.2019 року о 19-14 годині керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 511CDI» номерний знак НОМЕР_1 , на а/д М 03 «Київ Харків-Довжанський», 395 км, у якого тип, розміщення та режим роботи зовнішніх приладів не відповідають вимогам конструкції, а саме встановлено додатковий світловий прилад над переднім номерним знаком, даного ТЗ, чим порушив п.п. 31.4.3 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене за ч.1 ст. 121 КУпАП

Відповідач зазначає, що поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження правомірно зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відтак, оскаржувана позивачем постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 18.12.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Судове рішення вмотивовано тим, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, відтак, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі поліцейський, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Відповідач зазначає, що відеозапис № , зроблений поліцейським на відеокамеру (бодікамеру) № ВІ0123, є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Судом установлено, що постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Моргунова К.В., серії ДПО18 № 683688 від 03.11.2019 року, на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., а саме за порушення вимог п. 31.4.3 ПДР України, - водій керував ТЗ, у якого тип, розміщення та режим роботи зовнішніх приладів не відповідають вимогам конструкції, а саме встановлено додатковий світловий прилад над переднім номерним знаком, даного ТЗ.

Згідно п. п. 31.4.3 «Зовнішні світлові прилади» ПДР України:

a) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення правопорушення, яка настає в разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Доказом вчинення водієм правопорушення передбаченого п. п. 31.4.3 ПДР України зазначено наявний в матеріалах адміністративної справи відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, а також відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що зміст інформації, що мається на оглянутому у судовому засіданні суду апеляційної інстанції DVD-R диску /а.с. 24/, що містить чотири файли із записом з нагрудної камери поліцейського, не посвідчує факт порушення позивачем, за обставин, викладених в постанові, вимог п.п. 31.4.3 ПДР України (зображення не дозволяє достовірно розгледіти наявність/відсутність додаткового світлового приладу над переднім номерним знаком, іншого зовнішнього приладу, що не відповідає вимогам конструкції ТЗ, тощо), записом лише зафіксовано роз`яснення позивачу прав.

Зазначений доказ не може бути прийнятий до уваги, оскільки він не містить інформацію щодо предмета доказування, одержану в порядку, встановленому законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зауважує про відсутність доказів того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 поліцейський приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР України.

При цьому, як убачається із оскаржуваної постанови, поліцейським взагалі не зазначено, який підпункт п.п. 31.4.3 ПДР України ставиться позивачу у провину.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Таким чином, усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13.02.1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

У принципі 7 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

При вирішенні спору суд повинен виходити із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь (ч. 2 ст. 62 Конституції України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у справі не довів належними доказами обґрунтованість прийнятої ним постанови, тобто факту скоєння позивачем правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 316 КАС України).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 48, 268, 269, 270, 271, 272, 286, 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Моргунова Костянтина Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова складена і підписана 27 лютого 2020 року.