Справа № 640/7386/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року м. Київ № 640/7386/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко»

до Департаменту міського благоустрою та збереження природного

середовища виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент) з вимогами про визнання протиправними дій, які полягають у винесенні доручення від 11 липня 2017 року №064-7159, скасування зазначеного доручення, заборону відповідачу вчиняти дії щодо винесення доручень та приписів відносно нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ. А, загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, зобов`язання відповідача на підставі письмового звернення ТОВ «Ліса та Ко» видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт у нежитлових приміщеннях з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ. А, загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

Позов обґрунтовано тим, що 11 липня 2017 року Департаментом винесено доручення №064-7159 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та елементів благоустрою, на підставі якого винесено припис від 25 лютого 2017 року №1707165 щодо демонтажу прибудови за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, який надалі виконано підрядною організацією ТОВ «Вістекс-Компані» у проміжок часу з 14 по 29 листопада 2017 року.

Посилаючись на те, що внаслідок демонтажу частини нежитлового приміщення за зазначеною адресою порушено право на володіння та користування нерухомим майном, належним позивачу на праві власності, що підтверджується відповідними документами, останній звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2019 року, після усунення позивачем недоліків позову відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 травня 2019 року, відкрито провадження у справі №640/7386/19, визначено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Від відповідача 27 червня 2019 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому стверджується, що Департаментом, як контролюючим органом, винесено доручення на демонтаж частини нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, у зв`язку з невиконанням вимог припису від 25 лютого 2017 року №1707165 щодо добровільного демонтажу самовільно встановленого нежитлового приміщення. Окрім того, будівля під номером 5-А по бульвару Л. Українки є багатоповерховою, містить значну кількість приміщень, тому встановити чи демонтована тимчасова споруда та прибудова до неї, встановлені позивачем, є однією і тією ж спорудою, не видавалося можливим. У цьому зв`язку відповідач стверджує, що позивачем не надано належних доказів щодо законного володіння нежитловим приміщенням, а також того, що це приміщення є постійною, а не тимчасовою спорудою, та має фундамент. До того ж відповідач зазначає, що демонтаж приміщення відбувся раніше, ніж позивач набув право власності на нього. Також відповідач наполягає, що позивачем пропущений строк звернення до суду та відсутні підстави для поновлення такого строку, оскільки демонтаж приміщення проведено у листопаді 2017 року, а до суду позивач звернувся лише 24 квітня 2019 року. У задоволенні адміністративного позову відповідач просив відмовити.

Стосовно строків звернення з адміністративним позовом позивач у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 08 травня 2019 року, обґрунтовуючи поважність причин його пропуску, зазначає, що 17 липня 2018 року ТОВ «ЛІСА та Ко» набуло право власності на групу приміщень за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки , 5. Директор товариства - ОСОБА_1 , зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_3 , та як представник нинішнього власника нежитлового приміщення на підставі відповідних наказів 25 жовтня 2018 року прибула до міста Києва у відрядження та візуально на місці встановила невідповідність приміщення, у зв`язку з чим була призначена інвентаризація нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) загальною площею 463,4 кв.м. За результатами проведеної інвентаризації було встановлено невідповідність показників Технічного паспорту приміщень його фактичному стану.

Отже, ураховуючи логічність та послідовність пояснень позивача обставинам поважності причин пропущення строку звернення до суду, фактичною датою, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів, суд вважає дату - 25 жовтня 2018 року, з якою відраховується відведений законодавством шестимісячний строк для звернення до суду. Адміністративний позов поданий позивачем до суду 25 квітня 2019 року, тобто у межах строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Іншого суду відповідачем не доведено.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно з пунктом 4 Положення про Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 94 від 27 січня 2011 року (в редакції, чинній станом на листопад 2017 року) (далі - Положення №94), основними завданнями Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є контроль за станом благоустрою міста; контроль за дотриманням вимог Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Правил благоустрою міста Києва, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері благоустрою.

Рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25 грудня 2008 року затверджені Правила благоустрою міста Києва (далі - Правила №1051/1051), якими визначаються правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і встановлюється спрямування на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відповідно до підпункту 6.7 пункту 6 Положення №94 Департамент має право здійснювати у встановленому порядку демонтаж та очищення території міста від безхазяйного майна, самовільно розміщених тимчасових споруд та елементів благоустрою, рекламних носіїв, покинутих будівельних матеріалів і конструкцій, транспортних засобів тощо.

Відповідно до розділу І Правил благоустрою міста Києва №1051/1051 тимчасова споруда - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо.

Згідно із підпунктом 13.2.7 пункту 13.2 розділу ХІІІ вказаних Правил, розміщені (встановлені) самовільно, тобто без відповідних, оформлених в установленому порядку документів, засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкти сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі підлягають демонтажу (переміщенню) особою, що здійснила розміщення (встановлення) такого засобу (об`єкта), в порядку і строки, встановлені пунктом 13.3 цих Правил.

Відповідно до підпункту 13.3.1 пункту 13.3 розділу ХІІІ Правил благоустрою міста Києва №1051/1051 від 25 грудня 2008 року, у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо) (далі - засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київблагоустрій" (далі - КП "Київблагоустрій) вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту. Малі архітектурні форми, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності мають бути демонтовані протягом трьох днів з моменту отримання припису, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, демонтаж яких має бути здійснений протягом одного дня з моменту отримання припису.

Підпунктом 13.3.2 пункту 13.3 розділу ХІІІ вказаних Правил встановлено, що у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту.

Згідно з підпунктом 13.3.3 пункту 13.3 розділу ХІІІ Правил благоустрою міста Києва №1051/1051 від 25 грудня 2008 року рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі). Для проведення демонтажу малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі створюється комісія у складі представників Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та/або структурного підрозділу з питань контролю за благоустроєм районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту промисловості та розвитку підприємництва (у разі демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі), підприємства, яке здійснює демонтаж, перевезення, зберігання малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, представника міліції, власника (користувача або особи, яка здійснила розміщення (встановлення)) (у разі його присутності).

З викладеного вбачається, що Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наділений повноваженнями приймати рішення щодо демонтажу та здійснювати відповідний демонтаж виключно щодо малих архітектурних форм та тимчасових споруд.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2017 року Департаментом винесено доручення №064-7159, яким КП «Київблагоустрій» доручено вжити заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та елементів благоустрою, зазначених у доданій таблиці, у тому числі й прибудови по бульвару Л. Українки, 5, про що поінформувати Департамент у встановленому законодавством порядку.

Демонтаж прибудови здійснено підрядною організацією ТОВ «Вістекс-Компані» упродовж 14-29 листопада 2017 року, про що свідчить лист КП Київблагоустрій від 28 лютого 2019 року №043-437 (а.с.27) та акти демонтажу (а.с.29-33).

Як встановлено судом, за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 жовтня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест», як Продавець, передав у власність Покупця - ОСОБА_2 нежитлове приміщення (в літ.А) загальною площею 480,10 кв.м., що знаходиться в будинку №5 по бульвару Л. Українки в м. Києві .

Нежитлове приміщення, як зазначено в договорі купівлі-продажу від 31 жовтня 2013 року, належить Продавцю на праві власності на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 07 грудня 2010 року.

ОСОБА_2 у 2014 році здійснено реконструкцію приміщення, в результаті якого за рахунок демонтажу міжповерхового перекриття всередині приміщення прибудовано літню терасу під ресторан, та 15 квітня 2015 року отримано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення з №1 по №17 (група приміщень №190) літ. «А» у м. Києві, бульвар Л. Українки, 5 (а.с.41). Площа групи приміщень після реконструкції склала 463,4 кв.м.

Надалі ОСОБА_2 , яка є учасником ТОВ «ЛІСА та Ко», 24 квітня 2018 року передала зазначене нежитлове приміщення загальною площею 463,4 кв. м. ТОВ «ЛІСА та Ко» як додатковий вклад до статутного капіталу, про що свідчить Акт прийому-передачі майна (а.с.45), а товариство набуло право власності на зазначені приміщення 17 липня 2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 27133377) (а.с.44).

Частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній станом на листопад 2017 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, внесення відомостей про нерухоме майно до Державного реєстру прав, є офіційним визнанням державною права особи на об`єкт нерухомості.

Таким чином, станом на момент демонтажу частини нежитлового приміщення (у листопаді 2017 року), останні належали на праві власності ОСОБА_2 , якою у подальшому зазначену нерухомість передано у власність ТОВ «ЛІСА та Ко».

Дізнавшись 25 жовтня 2018 року про демонтаж частини нежитлового приміщення, позивач звернувся до інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_3 (фізична особа-підприємець), яким складено висновок на предмет відповідності показників технічного паспорта зазначеного приміщення його фактичному стану, за змістом якого частина нежитлового приміщення не відповідає технічному паспорту, а саме: відсутня частина приміщення з фасадної сторони будинку зі сторони бульвару Л. Українки. Загальна площа відсутньої частини приміщення складає 53,2 кв.м.

Як вже зазначав суд, відповідно до підпункту 6.7 пункту 6 Положення №94 Департамент має право здійснювати у встановленому порядку демонтаж та очищення території міста, зокрема від самовільно розміщених тимчасових споруд.

Відповідно до розділу І Правил благоустрою міста Києва №1051/1051 тимчасова споруда - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо.

Отже, у даній справі перевірці підлягають обставини належності або неналежності нежитлового приміщення, що знаходиться в будинку №5 по бульвару Л. Українки в м. Києві до тимчасових споруд у розумінні Правил №1051/1051.

У цьому зв`язку судом встановлено, що попереднім власником нежитлового приміщення - ТОВ «Ніко Інвест» в судовому порядку порушувалося питання щодо визнання за ним права власності на літній майданчик (веранду з терасою) загальною площею 50 кв.м. За результатами розгляду справи №18/106.04.10 Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 07 грудня 2010 року, відповідно до якого визнано за ТОВ «Ніко Інвест» право власності на літній майданчик (веранду з терасою), загальною площею 50 кв.м., який є частиною нерухомості у складі нежитлового приміщення у м. Києві на бульварі Л. Українки, 5 ( літера А).

Наступним власником - ОСОБА_2 отримано нежитлові приміщення від ТОВ «Ніко Інвест» з літнім майданчиком, який визнаний судом частиною нерухомості у складі нежитлового приміщення, з урахуванням чого проведено відповідну державну реєстрацію, та у 2013 році здійснено реконструкцію приміщення, в результаті якої площа групи приміщень склала 463,4 кв.м.

З викладеного суд приходить до висновку, що демонтована за рішенням відповідача частина приміщення (53 кв.м) у м. Києві на бульварі Л . Українки, 5 (літера А), яка належала ОСОБА_2 та новим власником якої на даний час є ТОВ «ЛІСА та Ко», на момент фактичного демонтажу була визнана за судовим рішенням частиною нерухомості у складі нежитлового приміщення, у зв`язку з чим не може вважатися тимчасовою спорудою та відповідно не підлягала демонтажу.

При цьому, відповідачем в обґрунтуваннях відзиву та у додатках до нього не надано доказів зворотного, а посилання Департаменту на ті обставини, що на час демонтажу частини нежитлового приміщення останнє не належало пзивачу, а було власністю ОСОБА_2 , не має правового значення при вирішенні питання щодо належності приміщення в будинку №5 по бульвару Л. Українки в м. Києві до тимчасових споруд у розумінні Правил №1051/1051.

Також у відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог щодо зобов`язання Департаменту видати ТОВ «ЛІСА та Ко» контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення, посилаючись на те, що позивачем не подавалося відповідної заяви та документів.

Водночас, позивачем надано до матеріалів справи копію заяви від 14 травня 2019 року із відбитком штампу вхідної кореспонденції Департаменту щодо її прийняття про видачу контрольної картки, чим спростовуються наведені доводи відповідача. Жодної відповіді стосовно поданої заяви позивачем не отримано.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача на підставі письмового звернення ТОВ «Ліса та Ко» видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт у нежитлових приміщеннях з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ. А, загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині заборони Департаменту вчиняти дії щодо винесення доручень та приписів стосовно нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ.А загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, оскільки такі вимоги фактично заявлені на майбутнє, що не відповідає можливим способам захисту порушених прав, свобод та законних інтересів, визначених частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Окрім того, повноваження Департаменту щодо винесення доручень та приписів є дискреційними та виключають втручання суду у їх реалізацію.

В частині позовних вимог щодо оскарження дій відповідача щодо видачі доручення №064-7159 від 11 липня 2019 року суд звертає увагу на наступне.

Частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія чи бездіяльність прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення, дія чи бездіяльність є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Дії відповідача щодо видачі доручення від 11 липня 2017 року № 064-7159 є лише формальними діями суб`єктів владних повноважень на виконання покладених на них обов`язків, не створюють жодних правових наслідків для позивача, не змінюють стану його суб`єктивних прав, не впливають на його права та обов`язки.

Водночас, оцінюючи дії та рішення Департаменту у даній справі на предмет дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що надаючи доручення від 11 липня 2017 року №064-7159 відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), нерозсудливо, непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Зокрема, відповідачем не враховано тих обставин, що нежитлове приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ.А загальною площею 463,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5 на момент винесення оскаржуваного доручення не відносилося до тимчасових споруд.

Підсумовуючи наведене вище у сукупності, суд знаходить правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Також суд вбачає за можливе зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач - ТОВ «ЛІСА та Ко» не є суб`єктом владних повноважень та, звертаючись суду із позовом, сплатило судовий збір згідно квитанції №1 від 24 квітня 2019 року та квитанції від 07 травня 2019 року у загальному розмірі 5 763, 00 грн. Ураховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги частково, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 842, 00 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати доручення № 064-7159, видане Департаментом міського благоустрою та захисту природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Комунальному підприємству "Київблагоустрій", від 11 липня 2017 року про вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд та елементів благоустрою, зазначених у таблиці, зокрема щодо прибудови до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

3. Зобов`язати Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі письмового звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» видати контрольну картку на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення для проведення відновлювальних робіт нежитлового приміщення з №1 по №17 (групи приміщень №190) літ А загальною площею 463,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Л. Українки, 5.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко» за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) сплачений судовий збір у розмірі 3 842, 00 грн.

5. В решті позовних вимог - відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІСА та Ко», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Л. Українки, 5, поштова адреса: 02059, м. Київ, вул.. Драгоманова, 6-а, кВ. 47, тел.. , .

Відповідач: Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адреса: 04074, м. Київ, вул. Вишгородська, будинок 21, , тел.+.

Суддя В.І. Келеберда