Справа № 161/17173/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 161/17173/19 пров. № А/857/893/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року (прийняту у м. Луцьку суддею Івасютою Л.В.) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 161/17173/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Рихтуна Миколи Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною і скасувати постанову поліцейського роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП Рихтуна М.М. про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 № 243060 від 11.09.2019.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із цією ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що судом при постановленні ухвали допущено неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому просив скасувати вказану ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позов подавався вдруге. Первинний позов було подано у визначені законом строки, проте у його задоволенні було відмовлено з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. При цьому йому було роз??яснено, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду із цим позовом до належного відповідача - відповідного органу Національної поліції. При зверненні до суду вдруге він зазначав про ці обставини в заяві про поновлення строку, проте судом вони не були враховані.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.09.2019 поліцейським роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП Рихтуном М.М. стосовно ОСОБА_1 . була прийнята постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДП18 № 243060

Не погодившись із цієї постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду шляхом подання позову до поліцейського роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП Рихтуна М.М. про скасування постанови. Позов подано до суду 19.09.2019.

Проте, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Рихтуна М.М. про скасування постанови серії ДП18 № 243060 від 11.09.2019 було відмовлено, у зв`язку з тим, що належним відповідачем повинен бути відповідний орган Національної поліції, а позов заявлено до поліцейського, тобто до неналежного відповідача.

При цьому йому було роз`яснено, що він не позбавлений права повторно звернутися до суду із цим позовом до належного відповідача - відповідного органу Національної поліції України.

Після цього позивач повторно звернувся з позовом про скасування вищевказаної постанови, який вже було подано до поліцейського роти № 2 батальйону УПП у Волинській області ДПП Рихтуна М.М. та до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП Національної поліції України. Позовна заява подана до суду 11.10.2019.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звернувшись до суду із позовом 11.10.2019, пропустив строк звернення до суду і доказів поважності причин пропуску строку суду не надав.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального права і є помилковими виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно вимог частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною третьою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду із позовом вперше, подав його в межах десятиденного строку звернення до суду, який передбачений для цієї категорії справ.

Після відмови у задоволенні позову, у зв`язку із зверненням до неналежного відповідача, позивач 11.10.2019 звернувся із позовом вже до належного відповідача, теж в межах десятиденного строку з моменту прийняття рішення суду від 04.10.2019, і подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 29.10.2019 Луцький міськрайонний суд Волинської області відкрив провадження у справі за цим позовом, в якій зазначив, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161 КАС України, підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі немає. При цьому заява позивача про поновлення строку при відкритті провадження не вирішувалась.

Колегія суддів зазначає, що можливість залишення позову без розгляду відповідно до частини 3 статті 123 КАС України передбачає обов`язкову наявність однієї з двох підстав, а саме:

- позивач не заявив про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду;

- якщо підстави, вказані ним у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними.

З матеріалів справи видно, що позивач заявив про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Підстави пропущення строку, які були наведені позивачем у цій заяві, судом не розглядались і не були визнані неповажними.

Відтак, колегія суддів вважає, що суду першої інстанції не було підстав для залишення позову без розгляду відповідно до частини третьої статті 123 КАС України.

Більш того, колегія суддів зазначає, що внаслідок відкриття провадження у справі, у позивача виникло сподівання на дотримання принципу правової визначеності, на що неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини.

Так, зокрема, у рішенні по справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, необхідно тлумачити в контексті преамбули конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України № 475/97 від 17.07.1997), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пропущений позивачем строк не є тривалим і з урахуванням підстав його пропуску підлягає поновленню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду є передчасною, оскільки застосовані судом першої інстанції наслідки не були пропорційні, обмежили право доступу до суду і стали перешкодою для захисту прав позивача.

За таких обставин справи, з урахуванням наведених норм права, не можна вважати правильними висновки суду щодо пропущення позивачем строків звернення до суду і залишення у зв`язку з цим позовної заяви без розгляду.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена за неповного з`ясування судом обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду, а тому ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 161/17173/19 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин