Справа № 1.380.2019.003594
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003594 пров. № 857/12032/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

представника позивача Звір Р.П.

представників відповідача Стеченюк В.В., Хробак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Львіввугілля» та Офісу великих платників податків ДПС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Кухар Н.А. о 12 год. 24 хв. у м. Львові, повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2019 року) у справі № 1.380.2019.003594 за адміністративним позовом Офісу великих платників податків ДПС до Державного підприємства «Львіввугілля» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (з врахуванням уточнення позовних вимог) до відповідача в якому просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу в розмірі 1636730, 84 грн., за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що у відповідача наявний податковий борг на загальну суму 376483718, 45 грн. Позивач вживав заходи щодо погашення податкової заборгованості, визначені Податковим кодексом України, в тому числі звертався до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості та надсилалась податкова вимога. Проте, вказані заходи не призвели до надходження коштів до бюджету для погашення податкового боргу відповідачем, платіжні вимоги повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках платника. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.09.2019 позивач просить надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу в розмірі 1636730, 84 грн, за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.10.2019 адміністративний позов задоволено частково. Надати Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, код ЄДРПОУ - 39440996) дозвіл на погашення суми податкового боргу в розмірі 1498827 грн, за рахунок майна платника податків ДП «Львіввугілля» (80001, Львівська область, Сокальський район, м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, 26, код ЄДРПОУ - 32323256), що перебуває у податковій заставі. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що необхідно надати Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби дозвіл на погашення суми податкового боргу в розмірі 1498827 грн, за рахунок майна платника податків ДП «Львіввугілля», що перебуває у податковій заставі згідно актів опису майна від 14.06.2019 № 5 на загальну суму 163524, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 9 на загальну суму 69580, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 10 на загальну суму 664300, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 7 на загальну суму 174016, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 8 на загальну суму 427406, 00 грн, оскільки позивачем належним чином здійснило усі необхідні заходи, що передують зверненню контролюючого органу до суду щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Зокрема рішення в апеляційному порядку оскаржило, як Державне підприємство «Львіввугілля» так і Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Так позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення частково винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.

В апеляційні скарзі зазначає, що мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вуглеводних підприємств, поширюється виключно на дію Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в даному випадку мораторій не застосовується. А тому покликання відповідача на Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» є необгрунтованим та безпідставним.

В свою чергу відповідач, в апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідач в апеляційній скарзі покликається на те, що відчужувати майно підприємства відповідно до норм чинного законодавства заборонено, оскільки у відповідності до вимог Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», включення до переліку об`єктів приватизації відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля» надає їм статусу об`єкта приватизації, на який розповсюджується положення про мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна.

Сторони скористалися своїм правом та подали відзиви на апеляційні скарги.

Так позивач у відзиві на апеляційну скаргу ДП «Львіввугілля» вказує на те, що ними дотримано послідовність процедури стягнення податкового боргу визначеного ст. 95 Податкового кодексу України, а в свою чергу ДП «Львіввугілля» не прийнято рішення на приватизацію, мораторій щодо примусової реалізації майна ДП «Львіввугілля» не поширюється і останнє відсутнє у переліку об`єктів державної власності, котрі підлягають приватизації. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення в частині задоволених позовних вимог без змін.

Разом з цим ДП «Львіввугілля» у відзиві на апеляційну скаргу позивача, зокрема зазначило, що ДП «Львіввугілля», а саме його відокремленні підрозділи, перебувають в стадії приватизації, а тому відчужувати майно підприємства відповідно до вимог діючого законодавства заборонено. Враховуючи це просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог без змін.

Під час судового засідання колегія суддів задовольнила клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі, внаслідок чого замінено відповідача Офіс великих платників податків ДФС його правонаступником - Офісу великих платників податків ДПС.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та надав пояснення, просить таку апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Однак просить апеляційну скаргу ДП «Львівугілля» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову без змін.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечила щодо задоволення апеляційної скарги позивача та надала пояснення. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а їхню апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким скасувати в частині задоволення позовних вимог, а врешті залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Податковий орган звертався до Львівського окружного адміністративного суду із позовними заявами про стягнення з відповідача податкового боргу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі № 813/5271/15 позов Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення податкового боргу, задоволено повністю. Стягнуто з рахунків Державного підприємства «Львіввугілля» (80000, Львівська обл., Сокальський район, м.Сокаль, вул.Б.Хмельницького, 26, код ЄДРПОУ -32323256) на користь Державного бюджету України податковий борг в сумі 28079414 (двадцять вісім мільйонів сімдесят дев`ять тисяч чотириста чотирнадцять) гривень 00 коп.

Постанова набрала законної сили 20.10.2015 року.

На виконання вказаної постанови позивачем направлено до банків, що обслуговують рахунки відповідача, інкасові доручення, які повернуто без виконання. ( а.с.43,44)

Згідно актів опису майна в податкову заставу (акт опису майна від 31.05.2019 року № 3 на загальну суму 137903, 84 грн, акт опису майна від 14.06.2019 № 5 на загальну суму 163524, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 9 на загальну суму 69580, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 10 на загальну суму 664300, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 року № 7 на загальну суму 174016, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 8 на загальну суму 427406, 00 грн, про що внесено записи у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна) по ДП «Львіввугілля» складено та обтяжено майна в податкову заставу на суму 1636730, 84 грн.

У зв`язку з тим, що заходи стягнення вжиті позивачем не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

У відповідності до п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Згідно з п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У силу вимог п. 95.1 та 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно п. 95.3 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Із системного аналізу викладених вище норм вбачається, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.

Водночас, обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє податковий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо погашення податкового боргу платника. При зверненні до суду з вимогою про надання дозволу на погашення заборгованості за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, податковий орган повинен обґрунтувати в першу чергу недостатність у такого платника грошових коштів - готівкових чи на рахунках у банку, достатніх для повного погашення його боргу перед бюджетом, а також зазначити, які заходи вжив податковий орган для того, щоб погасити борг платника за рахунок належних йому коштів та чим це підтверджується.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.03.2019.

Як згадувалось вище, згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2015 у справі № 813/5271/15 стягнуто з рахунків Державного підприємства «Львіввугілля» на користь Державного бюджету України податковий борг в сумі 28079414 (двадцять вісім мільйонів сімдесят дев`ять тисяч чотириста чотирнадцять) грн 00 коп., котра набрала законної сили

На виконання вказаної постанови позивачем направлялися до банків, що обслуговують рахунки відповідача, інкасові доручення, котрі були повернуті без виконання.

Відтак враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що податковий борг є узгодженим, а податковий орган підтвердив вжиття заходів щодо погашення податкового боргу відповідача, проте позитивних результатів ці заходи не дали внаслідок відсутності коштів на рахунку платника, що в свою чергу спростовує доводи ДП «Львіввугілля», про порушення позивачем алгоритму дій, що передує із зверненням до суду із позовними вимогами про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Разом з цим суд зазначає, що податкова застава майна відповідача оформлена у встановленому порядку, оскільки в матеріалах справи знаходяться акти опису майна переданого в податкову заставу (акт опису майна від 31.05.2019 року № 3 на загальну суму 137903, 84 грн, акт опису майна від 14.06.2019 № 5 на загальну суму 163524, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 9 на загальну суму 69580, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 10 на загальну суму 664300, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 року № 7 на загальну суму 174016, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 8 на загальну суму 427406, 00 грн, про що внесено записи у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна) по ДП «Львіввугілля» згідно котрих складено та обтяжено майна в податкову заставу на суму 1636730, 84 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податковим органом здійснені усі необхідні заходи для погашення податкового боргу, визначених законом, а також враховуючи те, що податкова застава майна відповідача оформлена у встановленому порядку, тому адміністративний позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так згідно ст.1, 12 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Завершення приватизації - оформлення документів, що підтверджують право власності покупця на єдиний майновий комплекс або усі акції, які належать державі у статутних капіталах акціонерних товариств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації державних вугледобувних підприємств, крім тих, що продаються працівникам підприємства згідно з умовами пільгового продажу.

Шахта (шахтоуправління) - вугледобувне підприємство або відокремлений підрозділ вугледобувного підприємства з видобутку вугілля підземним способом.

Згідно ст. 3, 4 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» приватизація вугледобувних підприємств здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

До об`єктів приватизації належать: вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси; розрізи як єдині майнові комплекси; акції, які належать державі у статутних капіталах акціонерних товариств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації державних вугледобувних підприємств.

Згідно ст. 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

Згідно ст.16 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» дія норм статей 2 і 13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності цим Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 987 від 19.09.2012 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках, та критеріїв визначення способу їх приватизації» затверджено перелік об`єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках, та критеріїв визначення способу їх приватизації, серед яких є відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля», а саме: «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Червоноградська» та «Шахта «Зарічна».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2015 № 271 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках, в тому числі відокремлені підрозділи ДП «Львіввугілля», а саме: «Шахта «Межирічанська», «Шахта «Відродження», «Шахта «Великомостівська», «Шахта «Лісова», «Шахта «Червоноградська» та «Шахта «Зарічна», «Шахта «Степова».

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73.

Згідно п. 3 розділу 1 необоротні активи - всі активи, що не є оборотними, оборотні активи - гроші та їх еквіваленти, що не обмежені у використанні, а також інші активи, призначені для реалізації чи споживання протягом операційного циклу чи протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92.

Згідно п. 4 основні засоби - матеріальні активи, які підприємство/установа утримує з метою використання їх у процесі виробництва/діяльності або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Згідно п. 5. для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: основні засоби (земельні ділянки; капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом; будівлі, споруди та передавальні пристрої; машини та обладнання; транспортні засоби; інструменти, прилади, інвентар (меблі); тварини; багаторічні насадження; інші основні засоби), інші необоротні матеріальні активи (бібліотечні фонди; малоцінні необоротні матеріальні активи; тимчасові (нетитульні) споруди; природні ресурси; інвентарна тара; предмети прокату; інші необоротні матеріальні активи).

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246.

Згідно п. 4, 5, 6 запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством/установою.

Запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство/установа отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема: сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, розподілу, передачі, обслуговування виробництва й адміністративних потреб; готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, в установі, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.

До об`єктів приватизації належать: вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси.

Тобто, об`єктом приватизації є майно (нерухоме майно, інші необоротні активи, земельні ділянки, на яких розташовані такі об`єкти), яке відноситься до основних засобів.

З моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств.

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності; обмін, іпотека або застава майна; списання основних засобів, що мають залишкову вартість; безоплатна передача та реалізація майна для погашення заборгованості; передача майна в оренду; вчинення дій, які можуть призвести до обмеження (обтяження) прав на земельну ділянку державної власності, на якій розташований такий об`єкт; прийняття рішень про припинення господарської організації шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення та інше.

Готова продукція (металобрухт чорних металів) є оборотнім активом, відносно якої будь яких застережень щодо реалізації, в тому числі примусової, законодавством не встановлено.

Як зазначив суд першої інстанції, що постановою Верховного Суду від 11.12.2018 року у справі № 813/933/15 за позовом Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби до Державного підприємства «Львіввугілля» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі встановлено, що мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження вугледобувних підприємств стосується виключно нерухомого майна, інших необоротних активів, земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт (основні фонди), натомість у спірних правовідносинах, згідно актів опису, в податкову заставу передано майно - вугілля та відходи шахтного виробництва, що знаходяться на складах відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля», яке не є основними фондами, а є оборотними активами до яких може бути застосовано заходи примусового стягнення, у тому числі і надано дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок його продажу.

Відтак можна дійти висновку, що заходи примусового стягнення, у тому числі і надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок його продажу не може бути застосовано до основних фондів, а лише оборотних активів.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги частково, шляхом надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі підлягають задоволенню частково, а саме необхідно надати Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби дозвіл на погашення суми податкового боргу в розмірі 1498827 грн, за рахунок майна платника податків ДП «Львіввугілля», що перебуває у податковій заставі згідно актів опису майна від 14.06.2019 № 5 на загальну суму 163524, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 року № 9 на загальну суму 69580, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 10 на загальну суму 664300, 00 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 7 на загальну суму 174016, 50 грн, акт опису майна від 21.06.2019 № 8 на загальну суму 427406, 00 грн, оскільки відповідно до акту опису майна № 3 від 31.05.2019, описане майно є основними фондами та не підлягає реалізації.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційних скарг не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Львіввугілля» та Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.003594 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 26 лютого 2020 року