Справа № 640/18410/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Київ № 640/18410/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства "Конструкторське бюро Артилерійське озброєння"
до Міністерства оборони України
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Конструкторське бюро Артилерійське озброєння» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання інформації за запитами від 10.09.2018 № 728 та від 17.10.2018 №848 та зобов`язати відповідача надати повну інформацію, що запитувалася, а саме: затверджений реєстр дослідно-конструкторських, та науково-дослідних робіт, які рахуються за Державним підприємством «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння»; завірені належним чином копії: усіх договорів на виконання ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» науково-дослідних конструкторських робіт, замовником яких виступало Міністерство оборони за період з 1992 року та додаткових угод до них; актів приймання-передачі виконаних робіт; розписок; ордерів; договорів зберігання майна, яке підлягає інвентаризації; акти звірки взаєморозрахунків по кожному з ДКР, НДКР.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно проігнорував запити позивача про надання публічної інформації та не надав запитувану інформацію. Крім того, позивач стверджує, що не отримував від Міністерства оборони жодних листів щодо інформації що запитується.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.11.2018 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 01.11.2019 зобов`язано Державне підприємство «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» надати суду докази вручення Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України листа № 848 від 17.10.2018 «Про проведення інвентаризації державного майна» (рекомендованого листа №295 від 18.10.2018), а також докази направлення на адресу Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України та отримання останнім листа № 728 від 10.09.2018.

12.11.2019 від позивача надійшла заява, відповідно до якої останній просив суд витребувати у відповідача копію журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з вересня по грудень 2018 року та відомості про отримання рекомендованого листа Департаментом військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України № 295 у ПАТ «УКРПОШТА».

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не подав суд, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державне підприємство «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» листом від 10.09.2018 № 728 звернулось до відповідача з запитом про надання інформації (документів), а саме: надання копій первинних документів, реєстру дослідно-конструкторських та науково-дослідних робіт, які по даним Міністерства оборони України рахуються за позивачем, договорів зберігання майна, актів звірки взаєморозрахунків по кожному НДКР, з урахуванням всіх додаткових угод.

Проте, що жодної відповіді на адресу Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» не надходило, хоча позивачем до запиту від 17.10.2018 було додано поштові марки на 13 грн.

Вважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить із наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений в Законі України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

У відповідності до ст. 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із ст. 20 Закону «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що розпорядник інформації, в даному випадку відповідач, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зобов`язаний або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.

У відповідності до ст. 23 Закону зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом, стверджуючи, що не отримував на свої запити про надання інформації жодної відповіді.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатами опрацювання запитів позивача про надання інформації у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк не було підготовлено та надано позивачу ані запитувану інформацію, ані відмову у задоволенні таких запитів, ані повідомлення, що запити направлені належному розпоряднику.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6, ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6) щодо ненадання інформації на запити Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерийське озброєння» № 728 від 10.09.2018 та № 848 від 17.10.2018.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6) надати Державному підприємству «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6, ) інформацію за запитами від 10.09.2018 № 728 та від 17.10.2018 №848 в межах та в строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Стягнути на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, буд. 6, ) понесені витрати зі сплати судового збору з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6) у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур