Справа № 440/5130/19
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/5130/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Сендецькій В.О.,

представника відповідача Поради О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Полтавській області в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у повному обсязі,

- зобов`язати Управління поліції охорони в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (тринадцять) календарних років служби.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

28 січня 2020 року Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при зі звільненні зі служби поліції з ним не була проведена повна виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

17 лютого 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Управління поліції охорони в Полтавській області (а.с. 63-65). У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що після звільнення ОСОБА_1 зі служби, останній звернувся до УПО Полтавської області із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, яка була виплачена 09 грудня 2019 року у розмірі 11 668,56 грн. Зазначив, що при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні до уваги береться місячне грошове забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премії, які установлені на день звільнення. В результаті не виконання своїх службових обов`язків, за результатами роботи за листопад 2019 року ОСОБА_1 встановлена премія на рівні 0%, що вплинуло на розмір одноразової грошової допомоги.

Позивач у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано начальнику Управління поліції охорони в Полтавській області рапорт про звільнення з лав Національної поліції України за власним бажанням (а.с. 50).

Наказом начальника управління поліції охорони в Полтавській області № 314 ос від 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено з Національної поліції України за власним бажанням (а.с. 49).

Як випливає із вищевказаного наказу вислуга років на день звільнення складає 18 років, 02 місяці, 27 днів.

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління поліції охорони в Полтавській області із заявою в якій просив сприяти вирішенню питання виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 10-11).

09 грудня 2019 року позивачу перераховано на рахунок одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (тринадцять) календарних років служби в розмірі 11 666,15 грн (а.с. 12).

Вважаючи, що одноразова грошова допомога перерахована в меншому розмірі, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (надалі - Закон №2262) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393 (надалі - постанова №393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Згідно з абзацом 8 пункту 10 постанови №393 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, календарна вислуга років позивача складає 18 повних років (а.с. 49).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Положення пункту 10 Порядку №393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію, а частини другої статті 9 Закону №2262 встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, та за наявності вислуги 10 років і більше.

Позивач звільнений із Управління поліції охорони в Полтавській області із званням старшого сержанта поліції, підставою для звільнення є підпункт 7 (за власним бажанням) пункту 7 Закону України "Про Національну поліцію", вислуга років позивача при звільненні в календарному обчисленні становила 18 років 02 місяці 27 днів.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав. Тому не набуття позивачем права на пенсію не може нівелювати його право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Оскільки позивач має більше 10 років вислуги, він набув право на виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-80а15, Верховного Суду від 26 червня 2019 року №821/3762/15-а.

Як випливає із розрахунку Управління поліції охорони в Полтавській області сума вихідної допомоги в розмірі 11 668,56 грн розрахована за показниками грошового забезпечення, які бралися за листопад 2019 року, а саме: 911,25 грн = 3645 грн * 0,25 (а.с. 59).

Однак, як встановлено судом позивачем рапорт про звільнення подано 01 листопада 2019 року та звільнено останнього зі служби 06 листопада 2019 року, тобто в листопаді позивач фактично відпрацював 06 днів.

Відповідно до наказу про звільнення № 314 ос від 06 листопада 2019 року останнім повним відпрацьованим позивачем місяцем є жовтень 2019 року, за який нарахована сума грошового забезпечення складає 9 994,37 грн (а.с. 58).

Виходячи з викладеного 25% місячного грошового забезпечення складає: 2 498,59 грн = 9 994,37 грн * 0,25.

Таким чином, суд приходить до висновку, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 виплачена не у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони у Полтавській області (, юридична адреса: вул. Зигіна, 32-а, м. Полтава, 36014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у повному обсязі.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (тринадцять) календарних років служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 26 лютого 2020 року.

Суддя С.О. Удовіченко