Справа № 491/1169/19
Суддя: Желясков О. О.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №491/1169/19
Провадження №2-а/491/1/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Желясков О.О.,

при секретарі: Гула О.Р.,

за участю сторін у справі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Бойко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в місті Ананьєві Одеської області, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Савескула Дмитра Михайловича та другого відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Савескула Дмитра Михайловича про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві позивач зазначає, що 2 грудня 2019 року у відношенні нього поліцейським СРПП №3 Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Савескул Дмитром Михайловичем безпідставно та неправомірно, в порушення усіх вимог кодексу України про адміністративні правопорушення було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №531071 за керування транспортним засобом, який своєчасно не пройшов обов`язків технічний контроль.

Не погоджуючись з даною постановою позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Позивач обґрунтовує позовну заяву наступним:

Під час складення оскаржуваної постанови, позивачем інспектору поліції неодноразово заявлялося про категоричну незгоду із вчиненням інкримінованого йому правопорушення та про незаконність дій відповідача. Однак, всупереч заявам позивача, замість складення передбаченого законодавством протоколу, інспектором було винесено постанову без зазначення жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого правопорушення. Оскаржувана постанова не містить посилань на перелічені ст.251 КУпАП докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

На думку позивача, при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем було допущено наступні порушення вимог чинного законодавства:

1.Статті 283 КУпАП - не зазначено повне найменування посади поліцейського, який виніс постанову та відсутні повні реквізити для сплати штрафу. Не зазначено про наявність свідків, здійснення фото чи відео фіксації правопорушення та яким приладом та взагалі на підставі яких доказів та фактичних даних інспектор встановив наявність вини в діях позивача.

2.Статті 268 КУпАП - позивача не було ознайомлено з матеріалами справи, «справа» взагалі розглянута поліцейським самостійно.

3.Клопотання позивача інспектору про розгляд справи в приміщенні відділення поліції та надання йому можливості належним чином підготуватись до свого захисту та надання відповідних доказів - безпідставно проігноровані.

Позивач зазначає, що він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення та порушень чинного законодавства України не допускав та не допускає, але його притягнуто до адміністративної відповідальності в порушення вимог чинного законодавства по невідомим або сфальсифікованим доказам.

Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить суд скасувати постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського ВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Савескул Дмитра Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №531071 від 2 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст.121 КУпАП на позивача у вигляді штрафу в розмірі триста сорок гривень. Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року у справі відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Також, у вказаній ухвалі роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву та порядок його подачі.

Копію ухвали суду від 16 січня 2020 року про відкриття провадження у справі супровідним листом за вихідним №491/1169/19437/2020 (а.с.22) того ж дня направлено на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

22 січня 2020 року на офіційну адресу електронної пошти Ананьївського районного суду Одеської області () з адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с.23-28).

В зазначеному відзиві відповідач вказує на те, що 2 грудня 2019 року ним була винесена постанова серії БАА №531071 за ч.3 ст.121 КУпАП про те, що 2 грдуня 2019 року о 8 годині 25 хвилин на 318 км автодороги «Київ-Одеса» громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем «Мерседес Бенц 313» державний номер НОМЕР_1 , який згідно ст.35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п.п.31.3 «б» ПДР України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідач у відзиві зазначає, що на його думку він не є належним відповідачем у справі, оскільки він - поліцейський СРПП №3 Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області не є суб`єктом владних повноважень. Любашівське ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області не є самостійним структурним підрозділом та також не може бути відповідачем у справі.

Крім того, у відзиві ОСОБА_2 зазначив, що водій не надав йому протокол про проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу, на що ним було вказано позивачу, що черговий обов`язків технічний контроль його авто «Мерседес Бенц 313» державний номер НОМЕР_1 , згідно бази «НАІС» мало пройти не пізніше 2 червня 2019 року та протокол перевірки технічного стану серії АЕ 00332-02314-17 від 2 червня 2017 року на вказаний автомобіль вважається недійсним. Як зазначає відповідач, водієві ОСОБА_1 було зазначено про порушення ним п.31.3 «б» Правил дорожнього руху, було вказано на ст.35 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачено відповідальність ч.3 ст.121 КУпАП, також було роз`яснено його права та обов`язки, після чого було досліджено докази та винесено постанову. Ніяких письмових клопотань водій ОСОБА_1 не заявляв. Як зазначає відповідач, факт порушення встановлено документально, тому ніяких свідків чи фото фіксації в даному випадку не потрібно. В подальшому 4 грудня 2019 року позивач пройшов обов`язків технічний контроль, що також, на думку відповідача, підтверджує його вину.

У зв`язку з чим, відповідач у відзиві просив: 1. витребувати в позивача докази, а саме: протокол перевірки технічного стану серії АЕ 00332-02314-17 від 2 червня 2017 року на автомобіль «Мерседес Бенц 313» державний номер НОМЕР_1 та новий протокол перевірки технічного стану від 4 грудня 2019 року; 2. Розглянути справу за його відсутності; 3. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4 лютого 2020 року позивача за його клопотанням (а.с.39) було в повному обсязі ознайомлено з матеріалами справи, в тому числі зазначеним відзивом відповідача на позовну заяву.

5 лютого 2020 року на електронну поштову скриньку суду надійшла копія відзиву відповідача на позовну заяву (а.с.40-42), який, зокрема, містив підпис відповідача та був доповнений пунктом прохальної частини про залучення до участі у справі в якості належнго відповідача ГУНП в Одеській області.

20 лютого 2020 року відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» про вручення відповідачу листа з судовою повісткою (а.с.54), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. При цьому, як зазначалося вище, в прохальній частині відзиву на позовну заяву міститься клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні, що відбувалося 20 лютого 2020 року, судом було розглянуто клопотання відповідача, викладені у прохальні частині відзиву, а саме про витребування доказів та залучення до участі у справі належного відповідача.

При цьому, позивач та його представник проти задоволення зазначених клопотань заперечували.

Суд за результатами розгляду клопотання відповідача про витребування доказів, в його задоволенні відмовив, оскільки воно не відповідало вимогам ст.80 КАС України, проте з власної ініціативи витребував в позивача докази, а саме: належним чином засвідчену копію протоколу перевірки технічного стану серії АЕ 00332-02314-17 від 2 червня 2017 року на автомобіль «Mercedes-Benz 313» номерний знак « НОМЕР_1 »; належним чином засвідчену копію протоколу перевірки технічного стану від 4 грудня 2019 року на автомобіль «Mercedes-Benz 313» номерний знак « НОМЕР_1 », або за наявності належним чином засвідчену копію будь-якого іншого протокол перевірки технічного стану автомобіля «Mercedes-Benz 313» номерний знак « НОМЕР_1 », дійсного станом на 2 грудня 2019 року, про що постановлено відповідну ухвалу (а.с.56-57).

За результатами розгляду клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, судом з урахуванням положень ст.48 КАС України, думки позивача та його представника, постановлено ухвалу (а.с.65-66) про залучення до участі у справі в якості другого відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З урахуванням викладеного розгляд справи було відкладено на 26 лютого 2020 року.

Відповідача - ОСОБА_2 про дату, час та місце слухання справи, було повідомлено, з урахуванням положень ст.268 КАС України, шляхом направлення 25 лютого 2020 року на адресу електронної поштової скриньки, з якої надійшов його відзив на позовну заяву - ІНФОРМАЦІЯ_1 , електронного документу, який містив скановану версію ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року та супровідного листа від 20 лютого 2020 року вихідний №491/1169/19/1485/2020 (а.с.69), про що в матеріалах справи містяться відповідні відмітки.

Відповідачу - Головному управлінню Національної поліції в Одеській області 20 лютого 2020 року на адресу електронної поштової скриньки , зазначену у на офіційному веб-сайті ГУНП в Одеській області в мережі Інтернет за посиланням https://od.npu.gov.ua/konataktu.html (а.с.70), було направлено електронний документ, який містив скановану копію позовної заяви ОСОБА_1 з додатками, а також скановані версії ухвали Ананьївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2020 року та супровідного листа від 20 лютого 2020 року вихідний №491/1169/19/1485/2020 (а.с.68), про що в матеріалах справи містяться відповідні відмітки.

Частиною 1 статті 268 КАС України визначено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Відповідно до частини 2 статті 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачів належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, проте вони 26 лютого 2020 року у судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань від них на адресу суду не надходило.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи викладене, за згодою позивача та його представника судом було визнано за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів, про що без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні позивач доводи викладені в позовній заяві підтвердив, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Крім того, у судовому засіданні позивачем було надано суду для долучення до матеріалів засвідчену копію протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 4 грудня 2019 року №00063-01508-19, а також засвідчену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 19 вересня 2019 року ТСЦ №6141.

За згодою учасників процесу судом зазначені документи було долучено до матеріалів справи.

Також, у судовому засіданні позивач повідомив, що про необхідність проходження обов`язкового технічного огляду його автомобілем йому було відомо. Проте, він придбав зазначений автомобіль лише 19 вересня 2019 року та він був у неналежному технічному стані, у зв`язку з чим він здійснював його ремонт, та після завершення ремонту 2 грудня 2019 року вирішив поїхати до смт.Любашівка Одеської області для проходження обов`язкового технічного огляду. Саме в цей час його було зупинено працівниками поліції та складено оскаржувану постанову. 4 грудня 2019 року його автомобіль дійсно пройшов технічний огляд та ним було отримано відповідний протокол.

Зазначені пояснення підтримав представник позивача.

При цьому, як зазначили позивач та його представник, на їх думку автомобіль «Mercedes-Benz 313» номерний знак « НОМЕР_1 » не входить до категорії транспортних засобів, які підлягають обов`язковому технічному контролю.

Крім того, у судовому засіданні позивач повідомив суду, що при винесенні оскаржуваної постанови співробітником поліції були роз`яснені йому права, передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Порушення з боку поліцейського, на думку позивача, виражається у незабезпеченні йому права на захист, а саме ненаданні можливості прийняти участь у розгляді справи адвоката. Проте, як зазначив позивач письмових клопотань він поліцейському не надавав та доказів на підтвердження свої тверджень він не має.

В подальшому в судовому засіданні були досліджені матеріали справи, учасники процесу доповнень та зауважень до них не мали.

Суд вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного.

З доданої до позовної заяви копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 2 грудня 2019 року серії БАА №531071 (а.с.9) вбачається, що її винесено на 318 кілометрі автодороги «Київ-Одеса» поліцейським СРПП №3 Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Савескулом Дмитром Михайловичем за фактом вчинення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , особу якого встановлено за посвідченням водія серії НОМЕР_3 виданим 29 листопада 1994 року Любашівським МРЕО, за фактом того, що він 2 грудня 2019 року близько 8 години 25 хвилин на 318 кілометрі автодороги «Київ-Одеса» керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який згідно ст.35 Закону України «Про дорожній рух» підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п.п.31.3 «Б» Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП.

Також, з зазначеної постанови вбачається, що за вчинення адміністративного правопорушення на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постанова скріплена підписом особи, яка її винесла, містить підпис ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснено його права за ст.268 КУпАП та строк оскарження постанови за статтею 289 КУпАП, а також про отримання копії постанови.

Крім того, постанова має відривну квитанцію про сплату штрафу до постанови серії БАА №531071, в якій в графі «МФО Банку» зазначено «899998», в графі «розрахунковий рахунок» містяться цифри «5001». Квитанція також містить відмітку про те, що вона заповнюється банківською установою або платником штрафу та залишається в банківській установі. До позовної заяви також додано копію оригінала вказаної квитанції (а.с.8).

Також, слід зазначити, що на зворотному боці постанови від 2 грудня 2019 року серії БАА №531071 (а.с.9) містяться витяги зі статей Кодексу України про адміністративні правопорушення та Конституції України, а саме: статті 268 КУпАП щодо прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; статей 288, 289 КУпАП щодо порядку і строків оскарження постанови; статті 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; статей 307 та 308 КУпАП щодо порядку виконання постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу та порядку примусового виконання такої постанови.

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначені додаткові вимоги до постанови про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, а саме те, що крім даних, визначених частиною другою цієї статті, така постанова повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Також, слід зазначити, позивач посилається на те, що в постанові не зазначено повне найменування посади поліцейського, який виніс постанову.

В постанові посада «поліцейський СРПП №3 Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області ст. с-т пол.»

Проте, на думку суду наведені у постанові скорочення назви посади поліцейського є загально відомими та, зокрема, відомими позивачу, оскільки в ній посаду відповідача зазначено як «поліцейський сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старший сержант поліції».

З наведеного вбачається, що оскаржувана постанова в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП, що в свою чергу спростовує доводи позивача про таку невідповідність.

З приводу посилань позивача на те, що постанову винесено з порушенням статті 268 КУпАП, а саме на те, що позивача не було ознайомлено з матеріалами справи, «справа» взагалі розглянута поліцейським самостійно.

Відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, визначені частиною 1 статті 268 КУпАП містяться на зворотному боці оскаржуваної постанови, та вона місить підпис позивача про те, що йому ці права роз`яснені.

Факт роз`яснення, передбачених ч.1 ст.268 КУпАП не оспорювався та був підтверджений позивачем особисто у судовому засіданні з розгляду справи.

При цьому, слід зауважити, що ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до положень ч.1 ст.268 КУпАП є правом особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яким така особа має скористатися, шляхом відповідного волевиявлення, зокрема скориставшись, передбаченим тією ж частиною 1 статті 268 КУпАП, правом заявляти клопотання.

Проте, суду не надано будь-яких доказів того, що позивача було обмежено у праві знайомитись з матеріалами справи.

З приводу розгляду справи особисто поліцейським справи про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121 КУпАП.

Частиною 2 статті 222 КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, повноваження поліцейського СРПП №3 Любашівського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області Савескул Д.М. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення в даному випадку сторонами не оспорюються.

З приводу посилання позивача на те, що його клопотання інспектору про розгляд справи в приміщенні відділення поліції та надання йому можливості належним чином підготуватись до свого захисту та надання відповідних доказів - безпідставно проігноровані.

Жодних доказів того, що позивачем такі клопотання заявлялися суду не надано.

Позивач у судовому засіданні посилався на те, що при винесенні постанови ним особисто здійснювалась відеозйомка подій на мобільний телефон, проте надати суду такий відеозапис позивач не побажав.

Слід зауважити, що дійсно, відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Абзацом другим ч.2 ст.77 КАС України визначено, що у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З аналізу положень частини 2 статті 77 КАС України вбачається, що ним покладено обов`язок доказування на суб`єкт владних повноважень лише в частині доказування правомірності свого рішення, яке оскаржується.

При цьому, частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Також, у позовній заяві позивач посилається на те, що поліцейським допущено порушення вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З цього приводу слід зазначити наступне частиною 2 статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Як зазначалося вище, відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121 КУпАП.

Частиною 4 статті 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

З наведеного вбачається, що поліцейський мав право винести постанову про накладення адміністративного стягнення не складаючи протокол про адміністративне правопорушення.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до частини 5 статті 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, правопорушення, за вчинення якого позивача, притягнуто до адміністративної відповідальності, передбачене статтею 121 КУпАП, яка входить до Глави 10 «Адміністративні правопорушення на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку» Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, в даному випадку, навіть в разі оспорювання особо допущеного порушення і адміністративного стягнення поліцейський мав право не складати протокол про адміністративне правопорушення та винести постанову про адміністративне правопорушення.

Крім того, як зазначалося позивачем будь-яких доказів того, що ним заявлялися клопотання про складення протоколу про адміністративне правопорушення, жодним доказом не доведені.

З приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Позивач у позовній заяві посилається на положення ч.1 ст.276 КУпАП, якою визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Також, позивач зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, слід зауважити, що Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 1 мотивувальної частини зазначеного рішення зазначив, що в одних випадках суди України вважають, що дії суб`єкта владних повноважень щодо розгляду справи на місці вчинення правопорушення (винесення постанови одразу після складення протоколу) не суперечать вимогам частини першої статті 276 Кодексу, а в інших випадках - що суперечать, оскільки словосполучення «за місцем вчинення правопорушення» і «на місці вчинення правопорушення» мають різний зміст, зокрема правовий.

В абзаці 6 пункту 2.2 мотивувальної частини згаданого рішення Конституційний Суд зазначив, що складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

При цьому, в абзаці першому пункту 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

В абзаці третьому пункту 2.3 мотивувальної частини розглядуємого рішення Конституційного Суду України вказано, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

При цьому, як зазначалося вище, правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КУпАП, входить до категорії правопорушень, визначеної частиною 2 статті 258 КУпАП, оскільки розгляд справи про його вчинення статтею 222 віднесено до компетенції Національної поліції.

З наведеного, вбачається, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, розгляд в даному випадку, поліцейським справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не суперечить положенням КУпАП та зокрема статті 276.

З приводи вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП слід зазначити наступне.

Частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Факт здійснення позивачем керування транспортним засобом «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » 2 грудня 2019 року близько 8 години 25 хвилин на 318 кілометрі автодороги «Київ-Одеса» сторонами не оспорювався.

З наданої позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.74), виданого 19 вересня 2019 року ТСЦ №6141 (46400, Тернопільський район, с.Підгородне, вул. Стрийська, 5) вбачається, що транспортний засіб яким керував є позивач марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » є спеціалізованим вантажним - спеціалізованим фургоном малотоннажним-В.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

З наведеного вбачається, що транспортний засіб, яким здійснював керування позивач, не входить до категорії транспортних засобів які не підлягають обов`язковому технічному контролю, як автомобіль вантажний.

Частиною 6 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Відповідно до частини 8 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» на кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

З відзиву відповідача на позовну заяву, вбачається, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » проходив технічний контроль 2 червня 2017 року та мав протокол перевірки технічного стану серії АЕ 00332-02314-17. Даний факт сторонами не оспорювався.

З наведеного вбачається, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » мав проходити черговий обов`язків технічний контроль 2 червня 2019 року, проте, в зазначений термін його не пройшов, що також сторонами не оспорювалося, під час розгляду справи.

З наданої позивачем копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 4 грудня 2019 року №00063-01508-19 (а.с.73) вбачається, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » пройшов обов`язковий технічний контроль 4 грудня 2019 року.

З наведеного вбачається, що станом на 2 грудня 2019 року транспортний засіб марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » не пройшов черговий обов`язків технічний контроль та не мав діючого протоколу перевірки його технічного стану.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Зазначене відповідає положенням пункту «б» пункту 31.3 розділу 31 «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання» «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, яким визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

З наведеного вбачається, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Крім того, слід зауважити, що стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях».

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 11 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Позивач, у судовому засіданні посилався на те, що після придбання транспортного засобу транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 313» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » 19 вересня 2019 року він його тривали час ремонтував.

Так, лише 2 грудня 2019 року зміг виїхати до смт.Любашівка Одеської області для проходження технічного контролю.

Зазначене по-перше підтверджує факт обізнаності позивача про необхідність проходження обов`язкового технічного контролю, по-друге, не звільняло позивача від обов`язку проходження такого контролю раніше, оскільки без проходження обов`язкового технічного контролю експлуатація транспортного засобу заборонена.

Крім того, з урахуванням наявності протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 4 грудня 2019 року №00063-01508-19 (а.с.73), незрозумілим є факт проходження огляду лише 4 грудня 2019 року, а не 2 грудня 2019 року, як зазначає позивач.

Зокрема, відповідно до частини 4 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 затверджено «Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів» (далі - Порядок).

Пунктом 11 Порядку визначено, що для проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовник подає виконавцю особисто або через уповноважену особу: паспорт або інший документ, що посвідчує особу (у разі подання документів уповноваженою особою така особа, крім документа, що зазначений в цьому абзаці, пред`являє виконавцю документ, що підтверджує її повноваження); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до пункту 17 Порядку розрахунковий оперативний час обов`язкового технічного контролю транспортного засобу загального призначення максимально становить: 30 (40) хвилин - для причепів (напівпричепів); 40 хвилин - для легкових автомобілів; 60 хвилин - для вантажних автомобілів; 65 хвилин - для автобусів. Для спеціальних та спеціалізованих транспортних засобів або транспортних засобів, обладнаних додатковим устаткованням, оперативний час може бути змінено.

З наведеного вбачається, що проходження обов`язкового технічного контролю не потребує від власника транспортного засобу, якихось додаткових документів та триває короткий час, що не узгоджується з посиланням позивача на те, що він 2 грудня 2019 року їхав проходити обов`язків технічний контроль але пройшов його лише 4 грудня 2019 року. Будь-яких доказів неможливості проходження контролю 2 грудня 2019 року суду не надано.

Крім того, слід звернути увагу на те, що проходження обов`язкового технічного контролю не вимагає від власника приведення транспортного засобу у належний технічний стан. Стан технічного засобу лише впливає на результати технічного контролю. Так, пунктом 18 Порядку визначено, що у разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану із самоклейною міткою радіочастотної ідентифікації, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу. У разі негативного результату або невідповідності даних у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу.

З наведеного, а також положень статей 35, 37 Закону України «Про дорожній рух» можливо зробити висновок, що неналежний технічний стан транспортного засобу, не є підставою для не проходження обов`язкового технічного контролю.

При цьому, обов`язок пройти технічний контроль виник у позивача з моменту придбання транспортного засобу, тобто 19 вересня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, як в таких, що необґрунтовані та недоведені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.9, 121, 292, 293 КУпАП ст.ст. 2, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 19, 20, 72, 77, 244, 245, 246, 250, 268, 286 КАС України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого сержанта поліції Савескула Дмитра Михайловича та другого відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити в повному обсязі.

У відповідності до положень ч.2 ст.251 КАС України у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення

У відповідності до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2020 року.

У відповідності до положень ч.3 ст.251 КАС України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач:ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ;
Представник позивача:Бойко Олександр Олександрович, адреса: 66401, Одеська обл., м.Ананьїв, вул.Ніщинського, 1, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надані;
Відповідач 1:поліцейський сектору реагування патрульної поліції №3 Любашівського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старший сержант поліції Савескул Дмитр Михайлович; адреса: 66500, Одеська обл., смт.Любашівка, вул..В.Князя, 150, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надано;
Відповідач 2:Головне управління Національної поліції в Одеській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 40108740, адреса: 65014, м.Одеса, вул.Єврейська, 12, Е-mail: .

Суддя О.О.Желясков

Рішення набрало законної сили "___" ___________ 20___ року.