Справа № 807/2235/15
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2020 року

Київ

справа №807/2235/15

адміністративне провадження №К/9901/27251/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року (головуючий суддя - Шешень О.М.)

та на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Большокова О.О., судді - Глушко І.В., Макарик В.Я.)

у справі №876/1833/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про скасування податкового повідомлення - рішення.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначив про правильність визначення своїх податкових зобов`язань та правомірність віднесення сум ПДВ сплачених за придбання автомобіля марки BMW модель X5, що використовується позивачем у здійсненні господарської діяльності, до складу податкового кредиту.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року, адміністративний позов задоволено:

- скасовано податкове повідомлення-рішення (форми"Р") № від 10.06.2015 про збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 111 240, 24 грн та штрафні санкції на суму 55 620, 12 грн;

- стягнуто з Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 668, 60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суму понесених витрат у вигляді сплаченої суми ПДВ під час придбання транспортного засобу - легкового автомобіля марки BMW модель X5, що використовується ним у здійсненні господарської діяльності.

Не погодившись з зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної зазначає, що поняття «фізична особа» та «фізична особа-підприємець» у законодавчому розумінні мають різний податковий статус, цивільне законодавство не встановлює такого суб`єкта права приватної власності як фізична особа-підприємець, а тому ФОП ОСОБА_1 не будучи фактично суб`єктом права власності на майно, не може включити до складу податкового кредиту суму ПДВ, сплачену під час придбання зазначеного транспортному засобу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

10 січня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначає про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та протиправність доводів, викладених у касаційній скарзі.

22 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у період з 22.04.2015 по 13.05.2015 посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2012 по 31.12.2014, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт №155/17-01/ НОМЕР_1 від 20.05.2015 (далі- Акт перевірки, а.с. 14-42).

Згідно висновків Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в наслідок чого позивачу донараховано 111 240, 24 грн;

- ч. 1 п. 2 ст. 6, п. 11 ст. 8, п. 5 ст. 9 Закону України «про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого позивачу донараховано суму податкових зобов`язань єдиного внеску за період, що перевірявся на загальну суму 170 433, 06 грн, в тому числі за 2012 рік - 58 447, 34 грн, за 2013 рік - 54 505, 88 грн, за 2014 рік - 57 479, 84 грн.

Контролюючий орган дщійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що полягало у включенні до складу податкового кредиту суми ПДВ по придбаних легкових автомобілях ("VOLKSWAGEN Touareg Live NF 3.0 TDI 8-G" та "ВМW Х5") використання яких, на думку відповідача, не пов`язане зі здійсненням оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку (а.с. 37). Разом з цим, з огляду на сплив встановленого ст. 102 Податкового кодексу України строку визначення суми грошових зобов`язань, контролюючий орган зазначив, що не підлягає донарахуванню сума податкового кредиту в розмірі 87 787, 97 грн (а.с. 38).

Таким чином, з огляду на протиправність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості легкового автомобіля марки "ВМW Х5" (за січень 2014 року по податковій накладній від 16.01.2014 №21 сума ПДВ 18 035, 58 грн; за червень 2014 року по податковій накладній від 26.06.2014 №48 сума ПДВ 141 333, 33 грн), відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № від 10.06.2015, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 166 860, 36 грн, з яких за основним платежем - 111 240, 24 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 55 620,12 грн (а.с. 54).

Вважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що була чинною на момент їх виникнення.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 14.1.27 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів та підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.01.2014 між позивачем (Покупець) та Приватною фірмою "Христина" (далі - Продавець) було укладено контракт 15.01.2014 №13-3511АХ, за умовами якого Продавець зобов`язується поставити, а покупець оплатити та прийняти 1 новий автомобіль марки «BMW X5 xDrive 30d/F15», колір Apline White non metallic, 2014 року виготовлення, найменування моделі, ціна та специфікація якого містяться в додатку №1 від 01 січня 2014 року, який є невід`ємною частиною цього контракту (а.с. 86).

Факт передачі позивачу придбаного автомобіля та його оплати підтверджується платіжними дорученнями від 16.01.2014 №3635, від 26.06.2014 №3880, рахунком-фактурою №СФ 13-3511 від 15.01.2014, видатковою накладною від 02.07.2014 №РН-0001343 та актом прийому-передачі автомобіля від 02.07.2014 року (а.с. 93- 96).

На виконання умов зазначеного контракту, продавцем були виписані податкові накладні, а саме: від 16.01.2014 року №21 на загальну суму 108 213,47 грн, в тому числі ПДВ - 18 035, 58 грн, від 26.06.2014 №48 на загальну суму 848 000,00 грн, в тому числі ПДВ - 141 333, 33 грн (а.с. 97-98).

Позивачем було отримано Свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу (а.с. 160).

Таким чином транспортний засіб придбаний позивачем, як фізичною особою-підприємцем з метою використання в господарській діяльності, був зареєстрований за позивачем, як за фізичною особою. Сплачений позивачем, у зв`язку з придбанням зазначеного транспортного засобу податок на додану вартість був включений платником до складу податкового кредиту.

Судами попередніх інстанцій також всатновлено, що метою здійснення підприємницької діяльності у сфері виробництва продуктів борошномельно-круп`яної промисловості позивачем укладалися договори поставки від 17.07.2014 №12 (а.с. 113), від 04.08.2014 №17 (а.с. 114), від 04.08. 2014 №115 (а.с. 115), від 08.08.2014 №10 (а.с. 116).

Згідно умов зазначених договорів поставки, позивач зобов`язувався організовувати і забезпечити безперебійну поставку продукції власного виробництва (а.с. 113-115). При цьому покупці продукції знаходилися в м. Іршава Закарпатської області (а.с. 113), м. Рахові Закарпатської області (а.с. 114) та в Мукачівському районі Закарпатської області (а.с. 115).

Також, згідно договору поставки від 08.08.2014 №10 (а.с. 116) позивач зобов`язувався прийняти та оплатити обладнання - Млин Р6-АВМ-15 від постачальника, який знаходиться в м. Рені Одеської області (а.с. 116).

На підтвердження використання позивачем в господарській діяльності придбаного транспортного засобу, останній надав маршрутні (подорожні) листи службового легкового автомобіля ВМW Х5 xDrive 30d/F15 від 03.07.2014 № 1 (а.с. 169), від 01.08.2014 №2 (а.с. 177), від 01.09.2014 №3 (а.с.188), від 01.10.2014 №4 (а.с. 200), від 01.11.2014 №5 (а.с. 208), від 01.12.2014 №6 (а.с. 212) та накази (розпорядження) про відрядження позивача (а.с. 170-176, 178-187, 189-199, 201-207, 209-211, 213-218).

Крім того, у листі від 22.04.2015 №1854/17-01 про проведення інвентаризації та надання інформації, контролюючий орган вимагав від позивача провести в ході документальної перевірки інвентаризацію основних засобів, товарно-матеріальних цінностей та коштів станом на 23.04.2015 (а.с. 153). Так, у відповідності до Акту від 23.04.2015, в якості основних засобів позивача було вказано, у тому числі, придбаний легковий автомобіль ВМW Х5 (а.с. 156).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що придбаний позивачем легковий автомобіль ВМW Х5 використовувався позивачем в оподатковуваних операціях пов`язаних з господарською діяльністю щодо укладення Договорів поставки.

Висновки контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту з огляду на реєстрацію зазначеного автомобіля за позивачем як за фізичною особою не ґрунтується на нормах чинного законодавства, з огляду на те, що особливих умов для формування податкового кредиту та визначення дати виникнення права на податковий кредит для фізичних осіб - суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками ПДВ, Податковим кодексом України не передбачено, а тому здійснена реєстрація транспортних засобів на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності жодним чином не впливає на право позивача на податковий кредит, оскільки реєстрація права власності на фізичну особу не може розглядатися як підстава для неможливості укладення договорів фізичною особою - підприємцем у межах її підприємницької діяльності, яка відповідно до ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу України відповідає всім майном, що належить їй на праві приватної власності, за своїми обов`язками в сфері підприємництва, та ідентифікаційний - номер якої як платника податків та інших обов`язкових платежів належить фізичній особі - громадянину. Тобто, незважаючи на те, що п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів від 07.09.1998 № 1388, передбачає реєстрацію, зокрема, прав власності на автотранспортні засоби тільки на юридичних і фізичних осіб, останні в угодах щодо таких об`єктів можуть виступати як фізичні особи-підприємці.

Таким чином, враховуючи вказане колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги контролюючого органу, що факт реєстрації автомобіля на фізичну особу, а не на фізичну особу -підприємця позбавляє останнього права на формування податкового кредиту за реально здійсненою господарською операцією з придбання такого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, судові рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова