Справа № 160/11282/19
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіМаковської О.В.
за участі секретаря судового засіданняДубовика Г.Е.
представника позивача представника відповідача Казанцева С.В. Пономаренка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування вимог позивач зазначає про відсутність у контролюючого органу повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань за 2016 рік, оскільки своєчасність, достовірність та повнота нарахування та сплати податків за даний період може бути виключно предметом документальної перевірки.
Також, позивач вказує на те, що ним своєчасно сплачено самостійно узгоджені грошові зобов`язання з орендної плати за землю за 2016 2019 роки, що підтверджується платіжними дорученнями, а тому застосування штрафної санкції згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (далі ПК України), на думку позивача, є неправомірним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Розгляд справи призначено на 16.01.2020.
Від відповідача до суду 08.01.2020 надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи на правомірність проведення камеральної перевірки та застосування штрафної санкції, посилаючись на пункт 87.9 статті 87 ПК України.
В судове засідання 16.01.2020 сторони не з`явились, за письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 30.01.2020.
В судове засідання 30.01.2020 сторони з`явились та надали пояснення по суті позовних вимог.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Щодо доводів позивача про відсутність у контролюючого органу повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати узгоджених сум податкових зобов`язань за 2016 рік, суд зазначає наступне.
Пунктом 20.1.4 статті 20 ПК України встановлено право контролюючих органів проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому ПК України.
Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Натомість до 01.01.2017 (до внесення змін до статті 75 ПК України) питання своєчасності нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів були предметом документальної перевірки, якій властиві зовсім інші ознаки в залежності від її виду (виїзна, невиїзна, планова, позапланова).
Системний аналіз норм, які визначають порядок камеральної перевірки та які діяли на час проведення перевірки податковим органом в межах спірних правовідносин, свідчить про те, що мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення.
Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право проводити камеральну перевірку відносно позивача з питань дотримання вимог податного законодавства в частині своєчасності сплати орендної плати за 2016 рік, так як така перевірка проводилась в вересні 2019 року.
В даному випадку не приймаються до уваги доводи позивача про те, що камеральна перевірка не могла проводитись, з огляду на те, що вона охоплювала питання своєчасності сплати податкових зобов`язань до січня 2017 року, так як таких законодавчих обмежень вимоги ПК України не передбачено.
Суд вважає помилковим посилання позивача в позовній заяві на постанову Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №826/4242/15, оскільки за змістом такої постанови, в ній Верховний Суд вирішував питання щодо відсутність у контролюючого органу у 2014 році повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати позивачем податків. Зі змісту даної постанови вбачається, що камеральна перевірка проведена в 2014 році, а отже застосуванню підлягала стаття 75 ПК України в редакції до 01.01.2017. Також, суд зазначає, що в постанові №826/4242/15, на яку посилається позивач у позовній заяві, Верховний Суд вирішував питання часу проведення камеральної перевірки (2014 рік), а не податковий період, який, як в даній справі, є предметом її перевірки.
Таким чином, суд доходить висновку, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області, проводячи камеральну перевірку у 2019 році мала повноваження на перевірку питання своєчасності сплати грошових зобов`язань за 2016 рік (податковий період).
Щодо доводів позивача про протиправність застосування штрафних санкцій, оскільки ним самостійно та своєчасно сплачувались самостійно задекларовані податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, суд виходить з наступного.
Перевіркою встановлено несвоєчасність сплати самостійно задекларованих податкових забов`язань з орендної плати за земельні ділянки за перевіряємий період.
Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визнач податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податків із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Як визначено пунктом 286.2 статті 286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до пунктів 285.1 та 285.2 статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно пункту 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Відповідно до пункту 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно положень п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Таким чином, платник податків, самостійно визначив суму податкового зобов`язання, що підлягає сплаті в бюджет.
Пунктом 87.9 ст. 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податковою боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач починаючи з 30.08.2016 мав податковий борг (недоїмку) в розмірі 3415,97 грн., що підтверджується копією інтегрованої картки платника за платежем орендна плата з фізичних осіб.
Доказів відсутності податкового боргу, позивачем у судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не спростовано.
У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем
Диспозиція частини 1 статті 126 ПК України не визначає спосіб погашення боргу платником податків (самостійна сплата чи зарахування контролюючим органом в рахунок погашення боргу в порядку черговості його виникнення), як обставину з якою законодавець пов`язує притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.
Визначальним для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу за частиною 1 статті 126 ПК України є факт несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, тобто наявність податкового боргу, протягом певного строку, а розмір такого штрафу залежить від кількості днів такої несплати.
Таким чином, враховуючи наявність у позивача податкового боргу, сплачені ним самостійно задекларовані поточні податкові зобов`язання, направлялись на погашення податкового боргу відповідно до положень пункту 87.9 статті 87 ПК України, у зв`язку з чим, контролюючим органом було застосовано штрафні санкції згідно пункту 126.1 статті 126 ПК України.
Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення.
Керуючись статтями 9, 77, 243 246, 256, 250, 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 04.02.2020.

Суддя О.В. Маковська