Справа № 433/1620/18
Суддя: Суський О. І.
Дата ухвалення: 2020-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1620/18
Провадження № 2-а/433/2/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року Троїцький районний суд Луганської області у складі: головуючого судді - Суського О.І., при секретарі судового засідання - Кіян А.М., розглянувши матеріли адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Родина плюс», інтереси яких представляє адвокат Євсюков Андрій Анатолійович, до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Балашова Олександра Олександровича, Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, третя особа - селянське фермерське господарство «Рафіда», про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебуває вищезазначена адміністративна справа, в якій в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 липня 2018 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області зобов`язали державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Балашова Олександра Олександровича здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів шляхом проведення позапланової перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 46,60 га, розташованої за межами населених пунктів на території Новоолександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області. 12 липня 2018 року були складені акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки № 169-АК/224/АП/09/-01/-18 та акт обстеження земельної ділянки № 169-АК/51/АО/10/01/-18. 19 липня 2018 року державним інспектором Балашовим Олександром Олександровичем було складено щодо голови ФГ «Родина Плюс» Профатило Олександра Павловича припис та протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП. В протоколі зазначено, що при перевірці дотримання вимог земельного законодавства 12 липня 2018 року відносно земельної ділянки державної власності площею 46,60 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Новоолександрівка Троїцького району Луганської області, було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки головою ФГ «Родина Плюс» Профатило Олександром Павловичем. Повідомленням від 20 липня 2018 року позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 30 липня 2018 року, у зв`язку з чим було надано клопотання про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, яке розглянуто не було, як і не було враховано доказів, долучених до клопотання. В цей же день, 30 липня 2018 року державним інспектором Балашовим О.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 169-ДК/0067По/08/01/-18, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, а також відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у сумі 53149 гривень 80 копійок.

Позивач вважає вищевказану постанову незаконною, оскільки в ній відсутній опис обставин, які фактично встановлені під час її розгляду. Справа про адміністративне правопорушення обґрунтовується доказами, які зібрані з порушенням чинного законодавства та не можуть бути допустимими, та порушена процедура розгляду справи: відповідні перевірки проведено за відсутності позивача; акти перевірок не містять відомостей про місцезнаходження юридичної особи; відсутній підпис позивача та відомості про відмову від підписання. Підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення, на думку позивача, були проведені з порушенням вимог чинного законодавства, так як не були розглянуті клопотання позивача, підготовка взагалі не здійснювалась та його на засідання не запрошувалось. Позивач вказує, що висновок про самовільне зайняття земельної ділянки є передчасним, оскільки 12 липня 2000 року Троїцькою районною радою народних депутатів Троїцького району Луганської області було прийнято рішення № 13/11 щодо надання громадянину ОСОБА_2 у постійне користування даної земельної ділянки розміром 46,60 га для ведення селянського (фермерського) господарства. 06 грудня 2000 року розпорядженням голови Троїцької районної державної адміністрації було зареєстровано статут СФГ «Рафіда», який затверджений головою даного господарства ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , як засновнику СФГ «Рафіда» було видано Троїцькою районною радою народних депутатів Луганської області державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034341, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № . ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , став головою та правонаступником СФГ «Рафіда». 05 березня 2009 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів і з цієї дати ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків голови СФГ «Рафіда» та фактично продовжив використовувати вищевказану земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства. В 2017 році до позивача, як голови ФГ «Родина Плюс» звернувся голова СФГ « Рафіда » ОСОБА_3 з пропозицією укласти договір про спільну діяльність по обробітку земельної ділянки загальною площею 46,60 га, яка була надана у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства. 03 серпня 2017 року між ФГ «Родина Плюс» в особі голови Профатило Олександра Павловича та СФГ «Рафіда» в особі голови ОСОБА_3 укладено договір про спільну діяльність, у зв`язку з чим, на думку позивача, він здійснював обробку вищезазначеної земельної ділянки на законних підставах. Також інспектором не було враховано, що СФГ «Рафіда» офіційно сплачує до бюджету плату у вигляді земельного податку за користування вищевказаною земельною ділянкою. Крім цього, інспектором не було враховано, що голову СФГ « Рафіда » ОСОБА_3 не ознайомлено із наказом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 601-сг від 31 травня 2018 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 » та рішенням суду від 21 березня 2018 року № 433/142/18, у зв`язку з чим ОСОБА_3 до проведення контролю державним інспектором і складанням ним протоколу, взагалі не знав, що його право на користування земельною ділянкою припинено. При цьому, рішення Троїцької районної ради народних депутатів Троїцького району Луганської області № 13/11 від 12 липня 2000 року не скасоване, а державний акт на право постійного користування землею залишається чинним та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Також зазначену земельну ділянку у вересні 2017 року було засіяно озимою пшеницею, а рішення суду стосовно припинення права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 було винесено аж через шість місяців. 09 липня 2018 року на підставі договору про спільну діяльність ФГ «Родина Плюс» було проведено збір врожаю озимої пшениці, а 10 липня 2018 року, вже після збору врожаю, було видано наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства , використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.

На підставі вищезазначеного, на думку позивача відсутні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП, оскільки використання земельної ділянки не позбавлено правової підстави, а в діях позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП. Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову № 169-ДК/0067По/08/01/-18, винесену 30 липня 2018 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного Управління Держгеокадастру у Луганській області Балашова Олександра Олександровича про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень та шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 53149 гривень 80 копійок, а також закрити відповідну справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили суд вимоги адміністративного позову задовольнити, справу розглянути без їх участі.

Державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Балашов Олександр Олександрович у судове засідання на неодноразові виклики не з`являється.

Головне управління Держгеокадастру у Луганській області у судове засідання свого представника не направило, надало до суду відзив, згідно якого вважає позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними. Просить у їх задоволенні відмовити.

Селянське фермерське господарство «Рафіда» у судове засідання свого представника не направило.

З метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті без участі сторін по справі на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України, частини 1 статі 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», частини 1 статті 19 Закону України «Про охорону земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними принципами здійснення державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення раціонального використання та охорони земель як основного національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави; пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні земельних ресурсів над економічними інтересами; повне відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю внаслідок порушення земельного законодавства України; поєднання заходів економічного стимулювання і відповідальності у сфері використання та охорони земель.

Об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України (стаття 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).

Статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать зокрема:

а) додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання;

б) внесення до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотань щодо: приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель; обмеження або зупинення освоєння земельних ділянок у разі розробки корисних копалин, у тому числі торфу, проведення геологорозвідувальних, пошукових та інших робіт з порушенням вимог земельного законодавства України; припинення будівництва та експлуатації об`єктів у разі порушення вимог земельного законодавства України до повного усунення виявлених порушень і ліквідації їх наслідків; припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону;

в) одержання в установленому законодавством порядку від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, власників і користувачів, у тому числі орендарів, земельних ділянок документів, матеріалів та іншої інформації, необхідної для виконання покладених на нього завдань;

д) вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Частиною 4 статті 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються зокрема шляхом проведення перевірок.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14 січня 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за №1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Головні та провідні спеціалісти, які безпосередньо здійснюють державний нагляд (контроль), є одночасно державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель. (п.9 Положення)

Повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель передбачені статтею 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Згідно з вказаною нормою державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності тощо. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися посадовими особами Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

Як передбачено статтею 11 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель зобов`язані додержуватися Конституції України, законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель несуть відповідальність згідно із законом.

На обґрунтування позовних вимог позивачем було надано копію постанови про накладення адміністративного стягнення № 169-ДК/0067По/08/01/-18 від 30 липня 2018 року, винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Балашова Олександра Олександровича, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 16-17)

До постанови про накладення адміністративного стягнення № 169-ДК/0067По/08/01/-18 від 30 липня 2018 року додано розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення (землі запасу), ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населеного пункту с. Новоолександрівка Троїцького району Луганської області на суму 53149, 7698 гривень (а.с. 18).

Позивачем надано копію клопотання у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 КУпАП про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, адресоване державному інспектору у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Балашову Олександру Олександровичу, з відміткою останнього про отримання зазначеного клопотання 30 липня 2018 року (а.с. 14-15).

Також позивачем надано копію статуту СФГ «РАФІДА» (а.с .19-30), копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно СФГ «РАФІДА» (а.с. 37-43), копію витягу із статуту ФГ «РОДИНА ПЛЮС» (а.с. 53-55), копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ФГ «РОДИНА ПЛЮС» (а.с. 44-52) та копію державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЛГ № 034341 від 09 лютого 2001 року, згідно якого ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 46,60 гектарів у межах згідно з планом, яка розташована на території Новоолександрівської сільскої ради Троїцького району Луганської області (а.с. 31).

Згідно податкової декларації з плати за землю СФГ «Рафіда» було сплачено земельний податок за 2018 рік за земельну ділянку площею 46,60 гектарів у сумі 12788 гривень 58 копійок, додано копію відповідного акту звірки № 588-12 від 08 серпня 2018 року (а.с. 32-34).

Крім того, позивачем надано копію договору по спільну діяльність від 03 серпня 2017 року, укладеного між ФГ «Родина Плюс» в особі голови Профатило Олександра Павловича та головою СФГ «РАФИДА» в особі ОСОБА_3 , предметом якого була земельна ділянка площею 46,60 га з метою виробництва сільгосппродукції (а.с. 35) та копію акту виконаних робіт від 24 вересня 2017 року, згідно якого ФГ «Родина Плюс» виконало посів озимої пшениці на земельній ділянці площею 46,60 га згідно зазначеного договору про спільну діяльність від 03 серпня 2017 року (а.с. 36).

Інших доказів на обґрунтування обставин, викладених у позові, позивачем та його представником надано не було.

Так, частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» наведені такі визначення:

- самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними;

- охорона земель - це система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Слід зазначити, що відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Позивач не заперечує та посилається у своєму позові на те, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 21 березня 2018 року у справі № 433/142/18 було встановлено факт припинення права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 площею 46,6 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ЛГ № 034341, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № .

На виконання зазначеного рішення суду, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області видало наказ № 601-сг від 31 травня 2018 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою гр. ОСОБА_2 », яким повернуто вищезазначену земельну ділянку до земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі (а.с. 136).

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не встановлений порядок ознайомлення особи, яка не має відношення до правовідносин, що виникли по результатам прийняття рішення індивідуальної дії органів державної влади.

В подальшому, на підставі наказу від 10 липня 2018 року № 169-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів» державним інспектором було здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів шляхом проведення позапланової перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 46,6 га (кадастровий номер відсутній), розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області (а.с. 135).

На час проведення перевірки земельна ділянка в оренді чи у користуванні не знаходилася та було встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки головою ФГ «РОДИНА ПЛЮС» ОСОБА_1 , на підставі чого було винесено оскаржувану постанову.

ОСОБА_1 надав державному інспектору пояснення, якими підтвердив факт зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 46,6 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Новоолександрівка Троїцького району Луганської області (а.с. 137).

При цьому, законодавцем визначено, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право (постанова Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року № 6-2329 цс 16).

Тобто, посилання позивача щодо переходу після смерті ОСОБА_2 спадкоємцю та правонаступнику ОСОБА_3 земельної ділянки, яка належала на праві постійного користування, не ґрунтуються на законі та є безпідставними. При цьому, позивачем не було надано жодного доказу, що земельна ділянка успадкована або переоформлена на ім`я ОСОБА_3 , а тому останній не був наділений правом розпоряджатися такою земельною ділянкою.

Таким чином, договір про спільну діяльність від 03 серпня 2017 року, укладений між СФГ «РАФИДА» та ФГ «РОДИНА ПЛЮС», не може свідчити про законність використання позивачем даної земельної ділянки.

Відтак, оскільки державним інспектором при перевірці стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони усіх категорій та форм власності виявлено порушення вимог земельного законодавства, що полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, на думку суду, інспектор правомірно виніс оскаржувану постанову.

Насамкінець суд зазначає, що неправомірність оскаржуваних рішень та дій відповідача при проведенні перевірки позивач обґрунтовує рядом недоліків процесуального характеру, що однак не впливають на виявлене перевіркою порушення земельного законодавства з боку позивача, яке полягає у самовільному зайнятті та використанні земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Суд зауважує, що будь-які процедурні порушення, пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи правопорушника та публічними інтересами. Зазначене особливо стосується фіксації порушень з боку суб`єктів приватного права у публічній сфері, зокрема питань охорони земель, безпеки довкілля, благоустрою населених пунктів, розпорядження комунальною та державною власністю, запобігання виникнення техногенних катастроф тощо. Такі формальні неточності не можуть бути, за загальним правилом, самостійною підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єктів владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захист публічних інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18.

Як видно з матеріалів справи та наданих суду доказів, після проведення перевірки та оформлення її результатів відповідними актами, а також внесення припису про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, позивачу повністю забезпечувалась можливість спростувати виявлені перевіркою порушення та підтвердити свої законні права на користування відповідною земельною ділянкою. Переконаність позивача про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, не означає, що інспектором не було враховано його доводів та клопотання, при вирішенні по суті відповідної справи. Позивач був присутнім при розгляді відповідної справи, на що він посилається у позовній заяві. Водночас це повністю нівелює доводи позивача щодо недотримання його права бути повідомленим про перевірку, брати в ній участь, надавати документи та пояснення.

Отже, встановлені обставини справи вказують на те, що доводи позивача про необґрунтованість по суті виявленого перевіркою порушення, спростовуються нормами закону, у зв`язку з чим судом встановлено використання земельної ділянки державної форми власності без правовстановлюючих документів. При цьому, оскаржуване рішення та дії відповідачів виключно з посиланням на допущення процедурних порушень, що за обставин справи апріорі не дає самостійних підстав для скасування правомірних по суті рішень суб`єктів владних повноважень, які, до того ж, стосуються захисту землі як основного національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з п. 29 рішення ЄСПЛ у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя О.І.Суський

10.02.20