Справа № 520/821/2020
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

24 лютого 2020 р. справа № 520/821/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевій О.В. , розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) скасування листа-повідомлення (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області №6875/0221-20 від 10.12.2019р. щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум.

Підставами позову є доводи про те, що відповідачем було порушено право позивача на отримання пенсії у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровлю у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року згідно вимог ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Щодо строків звернення до суду зазначив, що строк позивачем не було пропущено з огляду на норми ост. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що Головне управління діє виключно в межах своїх повноважень та у повній відповідності до приписів чинного законодавства. Позивачу пенсію по інвалідності розраховано відповідно до Порядку №1210, який визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Будь-яких нормативно-правових актів, які б призупиняли дію Постанови №1201 в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, не приймалося, постанова не визнана неконституційною чи незаконною у встановленому порядку. Отже, пенсія позивачу нарахована і виплачується у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі. Крім того, зазначив щодо порушення позивачем строків звернення до суду згідно вимог ст. 123 КАС України.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву позову, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що позивач як пенсіонер знаходиться на обліку в установі відповідача, одержує пенсію у порядку ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", письмово листом довільної форми звертався з приводу перерахунку пенсії як інваліду 3 групи за період 01.01.2014 р. - 02.08.2014 р. у визначеному законом розмірі без урахування приписів постанов КМУ, а також з приводу проведення виплат утвореної різниці, одержав оформлену листом від 10.12.2019р. №6875/02.21-20 відмову владного суб`єкта.

Перевіряючи відповідність закону оскарженої відмови владного суб`єкта суд зазначає, що правовідносини з приводу соціального забезпечення фізичних осіб-громадян у формі виплат за пенсією унормовані приписами ст. 46 Конституції України, ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, до первісної редакції ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Законом України від 28.12.2007 року №107-VI були внесені зміни, котрі передбачали інший алгоритм обчислення розміру пенсій (і, як наслідок, інший розмір пенсій).

Ці зміни утратили чинність на підставі рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. по справі №10-рп/2008.

У подальшому Законом України від 14.06.2011 року №3491-VI повноваження з приводу визначення розміру пенсій у порядку ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" були делеговані Кабінету Міністрів України.

На розвиток цієї норми КМУ була видана постанова від 06.07.2011 р. №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету" та постанова від 23.11.2011 р. №1210, якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі за текстом - Порядок №1210).

У силу приписів Закону України від 22.12.2011 р. №4282-VI та Закону України від 06.12.2012 р. №5515-VI у 2012 та 2013 роках норми і положення ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підлягали застосуванню у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Між тим, аналогічних положень (з приводу зміни дії ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи") приписи Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" з 01.01.2014 р. та до 03.08.2014 р. (як події набуття чинності нормами Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 р. №1622-VII) не містили.

З 01.01.2015 р. відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII та п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України норми і положення, зокрема, ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України окружним адміністративним судом виявлено, що правові висновки Верховного Суду з приводу застосування ст.ст. 50 і 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у період 01.01.2014 р. - 02.08.2014 р. містяться у постанові від 21.02.2018 р. по справі №619/2262/17 (адміністративне провадження №К/9901/1564/17), де указано, зокрема, що в період з 23.07.2011 р. по 31.12.2013 р. визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України (п. 31 постанови); що починаючи з 01.11.2011 р. по 31.12.2013 р. та з 01.01.2015 р. нарахування та виплата основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у вказаний період, у розмірі визначеному постановами Кабінету Міністрів України є правомірним (п.33 постанови); що з 01.01.2014 не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (п. 47 постанови); що з 03.08.2014 р. законом Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ніж передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (п. 50 постанови); що у період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. відсутні застереження і перешкоди для нарахування і виплати пенсії у розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (п. 52 постанови).

З тексту оскарженої відмови райУПФУ вбачається, що владний суб`єкт у ході практичної реалізації управлінської функції не взяв до уваги висновків постанови Верховного Суду від 21.02.2018 р. по справі №619/2262/17 (адміністративне провадження №К/9901/1564/17), що суперечить ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати відмову, оформлену у формі листа від 10.12.2019р. №6875/02.21.20 та обтяжити владного суб`єкта обов`язком здійснити перерахунок пенсії позивачу та виплату заборгованості починаючи з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи » у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровлю з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування » та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стосовно строків звернення до суду з вказаним позовом, суд зазначає, що відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду від 11.06.2019р. по справі 206/7230/16-а(2-а/206/174/16 та від 08.08.2019 року по справі №127/13736/16-а у спорах про призначення пенсії має застосовуватись 6-місячний строк звернення до суду.

Водночас із цим, згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 24.04.2018р. по справі №646/6250/17 у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Також згідно з правовим висновком постанови Верховного Суду від 05.04.2019р. по справі №809/248/18 (адміністративне провадження №К/9901/53585/18) 1) інститут строку звернення до суду не може слугувати меті відмові у захисті порушеного права та меті легалізації триваючого порушення з боку Держави, 2) у разі порушення органом публічної адміністрації пенсійного законодавства вимоги про виплату пенсії за минулий час, у тому числі і за рахунок непризначених чи неврахованих складових, можуть бути заявлені без обмеження будь-яким строком.

Відтак, розв`язуючи даний спір, суд з огляду на ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06), рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) вважає, що відповідно до ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійні виплати (відносно етапів призначення, нарахування та виплати яких національний закон України не містить чітких критеріїв розмежування), не одержані у власність приватної особи з вини адміністративного владного органу підлягають виплаті за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати оформлену листом від 10.12.2019р. №6875/0221-20 відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код 14099344, місцезнаходження - пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61000) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) та виплату заборгованості починаючи з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровлю з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева