Справа № 1340/5552/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

26 лютого 2020 рокуЛьвівСправа № 1340/5552/18 пров. № А/857/1146/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Ніколіна В. В.
суддів -Большакової О. О.
Гінди О. М.
перевіривши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18 за адміністративним позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівська міська рада, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18 залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, невідповідністю апеляційної скарги вимогам, встановленим статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України, та встановлено десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції належним чином оформлену апеляційну скаргу, відповідно до кількості учасників справи. Крім цього, апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18, яке мотивоване тим, що відповідач не брав участі у справі в суді першої інстанції, оскільки не був повідомлений про час і місце її розгляду. Вважає, що фактом повернення за закінченням терміну зберігання направлених йому судових повісток підтверджується те, що він дійсно не знав про судовий розгляд справи №1340/5552/18. Зазначає, що про оскаржуване судове рішення дізнався з матеріалів виконавчого провадження та звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання його копії. Апелянт вказує, що копію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18 отримав лише 18 жовтня 2019 року та відразу подав на нього апеляційну скаргу. Проте, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу було повернено у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, яку, як зазначає апелянт, він не отримував. Вказує, що ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року випадково виявив в поштовій скриньці лише 08.01.2020, та протягом декількох днів повторно подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи та доводи клопотання апелянта про поновлення строку на подання апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Наведене свідчить про те, що скаржник, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією висловленою в ухвалі Верховного Суду від 01 березня 2019 року у справі №175/2292/18-а (2а/175/34/18).

В той же час, стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, так і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечували ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи, а саме того, що апелянт участі у розгляді справи не брав, копію рішення суду першої інстанції не отримував, але вважає, що цим рішення порушуються його законні права та інтереси, колегія суддів вважає, що застосування процесуального обмеження, в цьому випадку, за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення заінтересованої особи права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати відповідачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також апеляційний суд враховує в даному випадку постанову Верховного Суду від 21 червня 2019 року у справі №712/7705/17 щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

З огляду на зазначене, перешкоди для відкриття апеляційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 295, 296, 300 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18 за адміністративним позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Львівська міська рада, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії.

Зупинити дію рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №1340/5552/18.

Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятиденного строку з моменту вручення копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Ніколін
судді О. О. Большакова
О. М. Гінда