Справа № 160/10495/19
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю М ТРИ до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ТОВ "М ТРИ" до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200201/2 від 23.09.2019р.
Позовні вимоги обґрунтовані,зокрема тим, що надані для митного оформлення документи у повному обсязі підтверджують факт визначення митної вартості товару за першим (основним методом) за ціною договору; зазначені митним органом розбіжності у документах наданих для митного контролю є безпідставними, а також зазначає про порушення відповідачем принципу превалювання застосування основного методу визначення митної вартості та встановленої МК України черговості (послідовності) застосування методів визначення митної вартості.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
03.12.2019р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні адмініративного позову повністю. У відзиві на позов відповідач наводить положення Митного кодексу України щодо митного контролю, а також виявлені розбіжності у наданих документах.
10.12.2019р. позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву.
16.12.2019р. відповідачем до суду подані заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адмініративного суду від 15.01.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.02.2020р.
06.02.2020р. до суду, від представників сторін, поданозаяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.9 ст.205 КАС України, суд розглянув адміністративну справу у письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1-2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовим спором визнається спір у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено поняття суб`єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ст.543 Митного кодексу України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.
Відповідно частини 1 статті 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.
Отже, Дніпропетровська митниця ДФС у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, є суб`єктом владних повноважень, відтак зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пунктів 2.3-2.4 вказаного контракту ціна за партію і одиницю товару міститься в комерційних інвойсах які є невід`ємною частиною контракту. Ціни товару визначаються сторонами на умовах поставки FOB(Інкотермс 2010) порт Ningbo, Китай. Ціни товару включають в себе: вартість товару, вартість упаковки товару та його маркування, вартість оформлення супровідних документів на товар, вартість експортного митного оформлення товару та вартість завантаження товару на перевізні засоби в порту завантаження.
Згідно п.3.1 вказаного контракту продавець здійснює поставку товару морським транспортом на умовах поставки FOB (Інкотермс 2010) порт Циндао, Китай.
З матеріалів справи слідує, що за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарівмитним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200201/2 від 23.09.2019р. (а.с.57-60), згідно якого митна вартість, визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-ґ резервний метод. Митну вартість скориговано за інформацією попередніх оформлень з урахуванням характеристик товару, враховуючи те, що даний товар оформлено за резервним методом, ввезеного на тих же комерційних умовах, до рівня ціни товару №1 за ЕМД від 30.07.2019р. №UA807170/2019/040993, де ціна товару становить 6,15дол.США/кг.
Неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості митний орган обґрунтовує наявністю розбіжностей в документах, а саме:
- пунктом 3.3 договору передбачено, що про передбачувану дату відвантаження Товару Продавець повинен сповістити покупця не пізніше, ніж за 2 дні до дати відправлення транспорту». Зазначене повідомлення не надано до митного оформлення;
- згідно п.2.1.1 договору транспортного експедирування від 02.09.2019 №0058 експедитор організовує перевезення вантажів за плату і за рахунок Клієнта. Також згідно п.4.5 цього ж договору «сума сплачена за морське перевезення вантажу, перераховується на підставі договору морського перевезення (коносаменту) з клієнтом. Додаткове надане до митного оформлення платіжне доручення від 11.09.2019 №1363 про сплату на підставі договору ТЕ N0058 суперечить переліченим вище вимогам договорів, та й договір транспортного експедирування №0058 було укладено 02.09.2019, коли вантаж було вже згідно наданих товаросупровідних документів відправлено та фрахт сплачено.
- пунктом 2.2.2 договору транспортного експедирування від 02.09.2019 №0058 передбачено, що Експедитор за дорученням та за рахунок Клієнта має страхувати вантаж та у відповідності до п.8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України якщо здійснювалось страхування декларант подає - страхові документи, що містять відомості про вартість страхування, однак декларантом не надано до митного оформлення страхових документів;
- згідно п.1.3 договору транспортного експедирування «під кожне конкретне перевезення Клієнт надає Експедитору заявку, в якій обмовляється ... і іншу необхідну інформацію, що стосується організації ТЕО». Згадану заявку декларантом не надано до митного оформлення;
- згідно наданої до митного оформлення копії експортної декларації країни відправлення від 22.07.2019 вантаж було відправлено на підставі коносаменту M232399985G, який не надано до митного оформлення, а наданий до митного оформлення коносамент від 30.07.2019 №YMLUM232399985A видано пізніше ніж оформлено експортну декларацію.
Не погодившись з даними рішеннями, позивач з їх оскарженням звернувся до суду.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.
Згідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України (надалі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 МК України оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 МК України).
Відповідно до частини 6 статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положеннями статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).
За змістом частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу вимог частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.У зв`язку з чим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Щодо розбіжностей у найменуванні портового терміналу відвантаження товару у п. 3.1 договору, товаросупровідним документам та п.2.4 цього ж договору, суд зазначає, що сторонам контракту були усунуті вказані розбіжності шляхом укладання додаткової угоди (а.с. 16) в якій пункт 3.1 викладався в новій редакції, про щоповідомлявся митний орган під час консультацій (лист від 20.09.2019р., а.с. 46-48).
Щодо ненадання до митного оформлення повідомлення про передбачувану дату відвантаження, суд зазначає, що згідно листа від 20.09.2019р. (а.с. 46-48) під час консультацій товариством надано лист відправника відносно запланованої дати відвантаження товару (а.с. 49).
Щодо виявлених розбіжностей відносно оплати фрахту, суд зазначає що під час консультацій товариством надано митному органу лист перевізника ТОВ «АФ-ГРУПП» від 18.09.2019р. вих.№15 (а.с. 50) в якому повідомлялося про те, що на виконання погодженої заявки №001 від 15.07.2019р. (а.с. 51-52) вартість фрахту згідно коносаменту від 30.07.2019 №YMLUM232399985A була сплачена агентом (SHENZHENHUNICORNFREIGHTSERVICECO., LTD) 30.07.2019р. ТОВ «АФ-ГРУПП» сплатить суму згідно вищезазначеного коносаменту на протязі 180 календарних днів з моменту виставлення агентом рахунку. Станом на сьогоднішній день ТОВ «М ТРИ» сплатив послуги ТОВ «АФ-ГРУПП» в повному обсязі згідно платіжного доручення №1363 від 11.09.2019р.
Щодо зазначених митним органом суперечностей, а саме: невідповідності платіжного доручення від 11.09.2019 №1363 про сплату на підставі договору ТЕ N0058, вимогам договору транспортного експедирування; щодо укладання договору транспортного експедирування №0058 лише 02.09.2019р.; щодо ненадання декларантомдо митного оформленнязаявки відповідно до положень п.1.3 договору транспортного експедирування, суд зазначає про їх безпідставність з огляду на наступне.
15.07.2019р. між ТОВ «АФ-ГРУПП» та ТОВ «М ТРИ» укладено заявку №001 на транспортно-експедиторське обслуговування, пунктом 1.4 якої сторони визначили, що дана заявка є двостороннім договором про надання транспортно-експедиційних послуг. Також дана заявка є попереднім договором про надання транспортно-експедиційних послуг. Сторони домовились про те, що протягом 3 місяців сторони зобов`язуються узгодити всі суттєві умови співпраці та укласти типовий договір про надання транспортно-експедиторських послуг.
02.09.2019р. між ТОВ «АФ-ГРУПП» (експедитор) та ТОВ «М ТРИ» (клієнт) укладено договір транспортного експедування №0058 (а.с. 22-27) за умовами якого клієнт доручає, а експедитор зобов`язується організувати за винагороду і за рахунок клієнта транспортно експедиційне обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів у міжнародному сполученні та по території України, а також надавати інші транспортно-експедиційні послуги клієнту за погодженням сторін.
Відповідно до п.2.1.1. Договору транспортного експедування №0058 від 02.09.2019р. експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, узгоджених сторонами, а також надати інші послуги клієнту за погодженням сторін, в тому числі митне оформлення вантажу. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та іншими організаціями. Документи, що підтверджують наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ коносамент (B/L), автомобільна транспортна накладна (CMR, TTH), залізнична відомість (накладна) (RailWaybill, СМГС/ SMGS), (КОТИФ / COTIF), авіанакладна (airwaybill).
Пунктом 4.5 вказано договору передбачено, що при морському перевезенні вантажу споживачем послуги морського перевезення є клієнт, який надає експедитору коносамент, як підтвердження наявності договору морського перевезення, на підставі яких експедитор здійснює внутріпортове експедирування. Експедитор зобов`язується перевести грошову кошти за надані послуги, пов`язані з морським перевезенням вантажу, організатору такого перевезення. Сума сплачена за морське перевезення вантажу, перераховуються на підставі договору морського перевезення (коносаменту) з клієнтом. Відповідальність під час морського перевезення перед клієнтом несе морський перевізник згідно з умовами коносаменту.
Додатковою угодою №1 від 04.09.2019р. до договору транспортного експедирування №0058 від 02.09.2019р., сторони домовилися викласти пункт 4.3 договору в наступній редакції « 4.3 Клієнт оплачує послугу з перевезення вантажу, супутні витрати, пов`язані з таким перевезенням (завантаження і / або розвантаження вантажу, агентській збір, тощо) протягом 5 банківських днів з моменту виставлення / видання експедитором рахунку». Крім того, сторони домовилися викласти перше речення пункту 8.1 договору в наступній редакції « 8.1 Термін дії договору встановлюється з 15.07.2019р. і до кінця календарного року».
Щодо ненадання до митного оформлення страхових документів, суд зазначає, що відповідно до положень пункту 2.2.2 договору транспортного експедирування від 02.09.2019 №0058 Експедитор зобов`язується за дорученням та за рахунок Клієнта страхувати вантажі клієнта.
Зі змісту наведеного пункту договору слідує, що зобов`язання з приводу здійснення страхування вантажу виникає у експедитора лише у разі ініціювання цього питання клієнтом шляхом надання доручення.
Як зазначено у заявах по суті справи позивача (позов та відповідь на відзив), позивач не доручав експедитору здійснювати страхування вантажу, внаслідок чого ненадання до митного оформлення страхових документів неможе бути підставою для неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості товарів.
Щодо ненадання до митного оформлення коносаменту M232399985G, на який є посилання в експортній декларації країни відправлення від 22.07.2019, та щодо дати (видання пізніше ніж оформлено експортної декларації) оформлення наданого коносаменту №YMLUM232399985A, суд зазначає наступне.
Відповідно до листа від 20.09.2019р. (а.с.46-48) наданого позивачем під час консультацій з митним органом, позивачем в пункті 8 наведені обґрунтування відносно зазначення постачальником в експортній декларації іншого номеру коносаменту та дати його оформлення, а саме:
Так, перед оформленням коносаменту постачальник або його експедитор здійснює бронювання (замовлення) всієї або частини вантажомісткості судна (так звана «букіровка»). На підтвердження такого бронювання (замовлення) видається відповідна накладна з номером такого бронювання (замовлення).
В даному випадку 27.07.2019р. було здійснено таке бронювання та оформлена накладна №M232399985G.
Після прийняття вантажу до перевезення, 30.07.2019р. було оформлено коносамент №YMLUM232399985A.
Крім того, номер контейнеру № НОМЕР_1 , вказаного в замовленні №M232399985G від 27.07.2019р., повністю співпадає з номером контейнеру, вказаного в коносаменті №YMLUM232399985A від 30.07.2019р.
Коносамент було оформлено пізніше ніж експортну митну декларацію, оскільки з моменту оформлення експортної митної декларації і до прийняття вантажу на борт судна пройшло 8 днів. Оскільки коносамент оформлюється в день прийняття вантажу на борт судна та відповідно його було оформлено 30.07.2019р.».
Аналогічні підстави зазначені позивачем і в позовній заяві.
Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В супереч наведеному правилу Дніпропетровською митницею ДФС, як суб`єктом владних повноважень, не наведено жодного обґрунтування, із надання відповідних доказів, помилковості вищенаведених тверджень позивача.
Вказане свідчить про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не було встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, які необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2795,62 гривень, сплаченого згідно наявних в матеріалах справи платіжного доручення №1428 від 23.10.2019р. на суму 1921,00 грн. та платіжного доручення №1444 від 06.11.2019р. на суму 874,62 грн.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200201/2 від 23.09.2019р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко