Справа № 420/7155/19
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7155/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

09 грудня 2019 року до суду від позивача за вх.№46348/19 надійшла уточнена позовна заява з додатками (в двох примірниках), в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1 Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 в довідці №14/1-1104 від 11.11.2019 р. відповіді на інформаційний запит від 05.11.2019 р., відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповіді в повному обсязі щодо запитуваної інформації;

2. Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надати ОСОБА_1 на інформаційний запит від 05.11.2019 р. довідку про грошове забезпечення (заробітну плату), відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», в повному обсязі, щодо запитуваної інформації.

3. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у даній адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.11.2019 року ОСОБА_1 отримав довідку ГУ МВС України в Одеській області № 14/1-1104 від 11.11.2019 р. - відповідь на інформаційний запит до Головного управління МВС України в Одеській області про грошове забезпечення (заробітну плату) ОСОБА_1 під час служби в органах МВС України в Одеській області, за період з серпня 2009 року по вересень 2019 роки помісячно, з наданням довідки про грошове забезпечення, із зазначенням: посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, індексації (з врахуванням базового місяця для розрахунку - серпня 2009 року), надбавки за ВОВЗ, премії, компенсації п/податку, всього нараховано - на підставі особових рахунків за 2009-2019 роки. Вказує, що в довідці не відображено (в повному обсязі) заробітної плати за 09.2009 року, за період з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року, з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року, з 23 грудня 2013 року по 26 березня 2015 року, з 07.11.2015 року по 16.09.2019 року. Інформація про грошове забезпечення надана в неповному обсязі запитуваної інформації - довідка складена без зазначення компенсації п/податку, відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 надано з порушенням строків, встановлених статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь на інформаційний запит підготовлено з порушенням вимог статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації". щодо зазначення порядку оскарження відмови в задоволенні запиту. Зазначає, що відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 надано на руки 14.11.2019 року (що підтверджується підписом про отримання), з порушенням строків встановлених статтею 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", а саме через 8 робочих днів. Ненадання відповіді на запитувану інформації є прямим фактом наявності моральних страждань у ОСОБА_1 , як у особи, чиї права були порушення незаконними діями/бездіяльністю з боку посадових осіб ГУ МВС України в Одеській області. Сам факт допущення протиправної бездіяльності свідчить про порушення прав ОСОБА_1 , гарантованих Конституцією України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод та Законів України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, "Про інформацію" від 2 жовтня 1992 року N 2657-ХІІ, «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 р. N 2939-VI, в результаті виявлених порушень ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, моральної шкоди, втрат майнового та не майнового характеру які не можуть бути виправленими шляхом лише констатації факту порушення. Тобто випливає висновок, що сам лише факт правопорушення має своїм наслідком спричинення моральної шкоди.

28 грудня 2019 року до суду від відповідача за вх.№49912/19 надійшов відзив, у якому відповідач зазначає, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/2064/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУМВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати податок із суми доходу, під час розгляду якої було встановлено деякі факти, які мають преюдиційне значення під час розгляду даної справи. У зв`язку із тим, що рішення щодо поновлення ОСОБА_1 неодноразово виконувались шляхом безспірного списання коштів, ГУМВС України в Одеській області не мало фізичної можливості коригувати суму яка підлягала сплаті, та фактично відрахувати з цієї суми обов`язкові платежі, які просить відобразити в довідці сам позивач. На теперішній час ці обов`язкові платежі ні роботодавцем, ні працівником сплачені не були з вини ОСОБА_1 . Але не зважаючи на це, позивач звертається до ГУМВС України в Одеській області з інформаційним запитом, завчасно знаючи що відповідь на нього не отримає, з метою подальшого звернення до суду. Підвівши підсумки даної частини відзиву, можливо встановити, що ОСОБА_1 не була надана інформація щодо сплати обов`язкових платежів, через те, що вони фактично до сих пір не сплачені, з вини самого ж позивача. Щодо не надання інформації щодо заробітної плати позивача помісячно, можливо пояснити що оскільки рішення суддів про поновлення позивача виконувались шляхом безспірного списання цілої суми грошових коштів, фактично без участі Головного управління у цьому процесі, то і відповідно жодної інформації в облікових документах Головного управління щодо виплати заробітної плати помісячно не зберігається, ця інформація містить в ГУДКСУ в Одеській області, і то виключно в вигляді цілих сум які підлягали стягненню, а не помісячно. Оскільки інформації щодо заробітної плати позивача помісячно та інформація щодо сплати з цих сум обов`язкових платежів, у відображеному та задокументованому вигляді у володінні ГУМВС України в Одеській області не перебуває, то і відповідно не було жодної об`єктивної можливості її надати у відповіді на запит позивача. Оскільки компенсація прибуткового податку не є складовою грошового забезпечення, вона не може бути відображена в довідці про нараховане грошове забезпечення. Заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, згідно з діючим законодавством, повинні бути обґрунтовані наявністю такої шкоди, протиправністю діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області запит на отримання публічної інформації (а.с.15).

У вказаному запиті запитувач просить надати інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 під час проходження служби в органах МВС за період часу з серпня 2009 року по вересень 2019 року помісячно, з наданням довідки про грошове забезпечення, із зазначенням: посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, індексації (з врахуванням базового місяця для розрахунку - серпня 2009 року), надбавки за ВОВЗ, премії, компенсації п/податку, всього нараховано.

11 листопада 2019 року за №14/1-1104 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 було видано довідку про нараховане грошове забезпечення (а.с.16) за періоди: серпень та жовтень-грудень 2009 року, січень-жовтень 2010 року, серпень-грудень 2011 року, листопад-грудень 2013 року, липень 2014 року, квітень-листопад 2015 року, по видах грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за спеціальне звання, надбавка за вислугу років, надбавка ВОВЗ, премія, індексація та з колонкою «всього нараховано».

Не погоджуючись з вищевказаною відповіддю відповідача, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо надання відповіді на частину його запиту, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом (ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію»).

Згідно ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частина 3 статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 16 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Згідно ч.ч.1,2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд зазначає, що у своєму запиті від 05.11.2019 року позивач просив відповідача надати йому інформацію щодо його грошового забезпечення за період з серпня 2009 року по вересень 2019 року а також щодо «компенсації п/податку», тобто інформацію про обов`язкові платежі, які сплачуються із заробітної плати.

З наданої ОСОБА_1 довідки про нараховане грошове забезпечення від 11.11.2019 року №14/1-1104, виданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУМВС України в Одеській області, не вбачається інформація про грошове забезпечення позивача за періоди: 09.2009 року; з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року; з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року; з 23 грудня 2013 року по 26 березня 2015 року; з 07.11.2015 року по 16.09.2019 року.

При цьому, доказів надання ОСОБА_1 відповіді на його запит від 05.11.2019 року з обґрунтованою відмовою у наданні позивачу інформації про його грошове забезпечення позивача за періоди: 09.2009 року; з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року; з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року; з 23 грудня 2013 року по 26 березня 2015 року; з 07 листопада 2015 року по 16 вересня 2019 року, а також інформації про обов`язкові платежі, які сплачені із заробітної плати, отриманої позивачем з серпня 2009 року по вересень 2019 року, відповідачем до суду надано не було.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію.

За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість первісної вимоги позивача з урахуванням невірного її формулювання (відповідачем було допущено бездіяльність щодо ненадання відповіді на частину запиту), та вважає за доцільне її задовольнити з урахуванням ст.9 КАС України шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит на доступ до публічної інформації від 05.11.2019 року в повному обсязі щодо інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: вересень 2009 року, з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року, з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року, з 23 грудня 2013 року по 26 березня 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 16 вересня 2019 року, а також інформації про обов`язкові платежі, які сплачені із заробітної плати ОСОБА_1 , отриманої позивачем з серпня 2009 року по вересень 2019 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надати ОСОБА_1 на інформаційний запит від 05.11.2019 р. довідку про грошове забезпечення (заробітну плату), відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», в повному обсязі, щодо запитуваної інформації, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит позивача в частині запитуваної інформації, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання вчинити дії підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надати ОСОБА_1 відповідь на запит на доступ до публічної інформації від 05.11.2019 року в частині інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: вересень 2009 року, з жовтня 2010 року по липень 2011 року, з грудня 2011 року по жовтень 2013 року, з грудня 2013 року по березень 2015 року, з листопада 2015 року по вересень 2019 року, а також інформації про обов`язкові платежі, які сплачені із заробітної плати ОСОБА_1 , отриманої позивачем з серпня 2009 року по вересень 2019 року.

Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів та не навів достатніх та обґрунтованих обставин, які підтвердили б спричинення протиправною бездіяльністю відповідача йому моральних страждань, не зазначив, в чому полягають його страждання.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на наявність втрат майнового та немайнового характеру, оскільки доказів на підтвердження вказаного, обґрунтування розміру таких втрат позивачем до суду не надано.

В той же час позивач крім посилання на практику Європейського суду з прав людини щодо стягнення моральної шкоди, а саме щодо розміру моральної шкоди, яка присуджується Європейським судом з прав людини, ніяким чином не обґрунтовує суму моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача на його користь.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000 грн. є необґрунтованою, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

Решта доводів та заперечень відповідача у відзиві на позов висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

У позовній заяві позивач також просить суд встановити судовий контролю за виконанням вказаного рішення.

Вирішуючи питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем до суду не надано доказів того, що відповідач може ухилятися від виконання даного рішення суду. Позивачем не наведено інших причин та не надано доказів на їх підтвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подати у 10-денний термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи те, що провадження у справі відкрито 16.12.2019 року, строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Вовченко О.А. у період з 12.02.2020 року по 25.02.2020 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено суддею 26.02.2020 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст.7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запит на доступ до публічної інформації від 05.11.2019 року в повному обсязі щодо інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: вересень 2009 року, з 25 жовтня 2010 року по 25 липня 2011 року, з 06 грудня 2011 року по 23 жовтня 2013 року, з 23 грудня 2013 року по 26 березня 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 16 вересня 2019 року, а також інформації про обов`язкові платежі, які сплачені із заробітної плати ОСОБА_1 , отриманої позивачем з серпня 2009 року по вересень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області надати ОСОБА_1 відповідь на запит на доступ до публічної інформації від 05.11.2019 року в частині інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 за періоди: вересень 2009 року, з жовтня 2010 року по липень 2011 року, з грудня 2011 року по жовтень 2013 року, з грудня 2013 року по березень 2015 року, з листопада 2015 року по вересень 2019 року, а також інформації про обов`язкові платежі, які сплачені із заробітної плати ОСОБА_1 , отриманої позивачем з серпня 2009 року по вересень 2019 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (вул.Єврейська, буд.12, м.Одеса, 65014. ).

Суддя Вовченко O.A.

.