Справа № 240/108/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Житомир

справа № 240/108/20

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 18.11.2019 №Ф-17584-52.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 червня 2017 року отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а з 26 вересня 2017 року була взята на облік до органу Державної фіскальної служби.

Вказує, що право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник Приватного підприємства "Укрпалетсистем", у зв`язку із чим сплата єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування за неї здійснювалася роботодавцем. При цьому наголошує, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Зазначає, що відповідачем при нарахуванні недоїмки по сплаті єдиного внеску, не враховано, що по даний час позивач офіційно працевлаштована та з її заробітної плати щомісячно відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску позивач звернулась до суду з даним позовом.

Також у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просила справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідача 15.01.2020.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№2416/19, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за даними інформаційної системи Державної фіскальної служби позивач за організаційно-правовою формою є фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю та перебуває на обліку у контролюючого органу, як платник єдиного податку з 26.09.2017.

Відповідно до облікових даних з інформаційної системи «Податковий блок» за позивачем станом на 18.11.2019 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 20907,26 грн, у зв`язку із чим Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки). Разом з тим вказує, що на дату формування оскаржуваної вимоги позивач, як суб"єкт підприємницької діяльності, не перебувала у процесі припинення та не знята з обліку як особа, яка забезпечує себе роботою самостійно займається незалежною професійною діяльністю.

Саме тому, позивач зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік до 01 травня наступного року, а надалі за календарний квартал - до 20 числа місяця, що настає за кварталом за який сплачується страховий платіж, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ухвали суду від 13 лютого 2020 року клопотання позивача про заміну відповідача у адміністративній справі за її позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області задоволено, замінено первісного відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на належного відповідача - Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області.

14 лютого 2020 року від відповідача надійшло клопотання (за вх.№3752/20) про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з наказом директора Приватного підприємства "Укрпалетсистем" №163-к від 06.10.2010 ОСОБА_1 прийнята на посаду юрисконсульта з 06.10.2010 згідно із заявою, з оплатою праці відповідно до штатного розпису (а.с.17).

З 01.10.2012 ОСОБА_1 відповідно до наказу №142/1-к директора ПП "Укрпалетсистем" переведено на посаду начальника юридичного відділу (а.с.18).

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.08.2004, ОСОБА_1 з 01.10.2012 по теперішній час працює на посаді начальника юридичного відділу Приватного підприємства "Укрпалетсистем" (а.с.19-22).

29 червня 2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ НОМЕР_2 від 29.06.2017 та витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.11, 36).

Відповідно до витягу з реєстраційних даних платника податків, 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрована та взята на облік у територіальному органі Державної податкової служби, як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (а.с.12, 45).

Відповідно витягу з інтегрованої картки платника податків за 2018 рік та 2019 рік за позивачем як особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, станом на 31.10.2019 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску за 2018 рік та 2019 рік у розмірі 20907,26 грн (а.с.37-38).

У зв`язку із викладеним, відповідно до ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску" відповідачем сформовано вимогу № Ф-17584-52 від 18.11.2019 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 20907,26 грн (а.с.13).

Не погоджуючись із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи оскаржувану вимогу відповідача на його відповідність нормам податкового законодавства та вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 6 частини другої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

В підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України міститься визначення поняття самозайнятої особи.

Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Статтею 2 Закону №2464 визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 2 ст.2 Закону №2464 встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність.

Положеннями ст.3 Закону №2464 передбачено, що збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною 1 ст.5 Закону № 2464 передбачено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Відповідно до частини 2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 (база нарахування єдиного внеску), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Враховуючи викладене, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. Зокрема, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність віднесені згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності, при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.4 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 визначено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції Закону №2464-VІ, що діяла до 01.01.2018, такі внески, нараховані за календарний рік, платники зобов`язані були сплачувати до 01 травня наступного року.

Питання провадження адвокатської діяльності регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076), згідно зі ст.13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 та п.1 ч.3 ст.31 Закону №5076 право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями ст.32 Закону №5076 встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на системний аналіз правових норм ч. ч. 5, 6 ст.31 Закону №5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Положеннями ч.1 ст.17 Закону №5076 визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року справа №820/1538/18.

Матеріали справи свідчать, що позивач на момент формування податкової вимоги №Ф-17854-52 від 18.11.2019 перебувала на обліку в Коростенському управлінні Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. Датою встановлення ознаки незалежної професійної діяльності зазначено - 26.09.2017 (а.с.12, 45)

Станом на час розгляду справи, позивач своє право на зайняття адвокатською діяльністю не зупинила та не припинила в порядку встановленому Законом №5076, що свідчить про наявність у неї обов`язку зі сплати єдиного внеску, як самозайнятою особою в розумінні норм Податкового кодексу України та Закону №2464. На підтвердження зворотного позивачем не надано суду доказів.

З огляду на викладене, платниками єдиного внеску є особи, які проводять незалежну професійну діяльність, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками. Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є найманим працівником в межах такої діяльності, не звільняється від сплати такого внеску.

Суд критично ставиться до доводів позивача, що вона працює у Приватному підприємстві "Укрпалетсистем" начальником юридичного відділу та є застрахованою особою, а платником єдиного внеску за неї є роботодавець, зважаючи на наступне.

Позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну адвокатську діяльність не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності, оскільки позивачем не доведено наявність таких вимог для зайняття посади начальника юридичного відділу Приватного підприємства "Укрпалетсистем", як право особи на здійснення адвокатської діяльності.

При цьому матеріали справи свідчать, що з 26 вересня 2017 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Державної податкової служби як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що самим позивачем не заперечується, оскільки рішення стати на облік до податкового органу як особи, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), позивачем прийнято самостійно.

При цьому, будь-якої інформації щодо зупинення адвокатської діяльності або заяви щодо зняття з обліку позивачем до контролюючого органу подано не було.

Підсумовуючи наведене, підстави для несплати єдиного внеску за 2017 - 2018 роки у позивача були відсутні, оскільки позивач не була знята з обліку осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, яка в свою чергу відбувається за заявами таких осіб після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку.

Окрім того, мета сплати єдиного внеску в даних правовідносинах не може бути досягнута лише сплатою такого внеску роботодавцем, оскільки позивач не була знята з обліку осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність. Таким чином, мета сплати єдиного внеску, про що було наголошено позивачем, досягнута не була. При цьому відсутність коштів від здійснення незалежної професійної діяльності також не позбавляє позивача від обов`язку сплати єдиного внеску.

Згідно з ч.4 ст.25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на те, що відповідно до даних облікової картки платника податків за ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску розмірі 20907,26 грн, у зв"язку з чим відповідачем сформовано відповідну вимогу про сплату податкового боргу (недоїмки) та надіслано на адресу позивача (а.с.13, 14).

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивач не звільнений від нарахування та сплати єдиного внеску за себе, як самозайнятої особи, оскільки платники єдиного внеску, визначені у п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464, незважаючи на наявність трудових відносин зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної у п.2 частини першої ст.7 Закону № 2464 бази нарахування єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога прийнята відповідачем правомірно та не підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст.139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, буд.7, Житомир, 10003, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 27 лютого 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко