Справа № 813/886/16
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 813/886/16

адміністративне провадження № К/9901/5041/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Яковенка М. М.,

суддів Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 813/886/16 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій, скасування наказів, поновлення на військовій службі, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив:

- визнати незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) зі звільнення ОСОБА_1 з військової служби наказом командира (по особовому складу) від 27 листопада 2015 року № 82-РС;

- визнати незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) із виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини наказом командира (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263;

- скасувати в частині, що стосується ОСОБА_1 , наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 27 листопада 2015 року № 82-РС;

- скасувати в частині, що стосується ОСОБА_1 , наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі з 27 листопада 2015 року на посаді командира 2 відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 2 аербмобільно-десантного батальйону Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) з військовим званням старшого сержанта;

- включити ОСОБА_1 у списки та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) з 01 грудня 2015 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2015 року по день поновлення на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (Військовій частині-польова пошта НОМЕР_2 ) з урахуванням складу грошового забезпечення, що ОСОБА_1 отримував до моменту звільнення з військової служби;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) та скасовано наказ Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 27 листопада 2015 року № 82-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263 із виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини наказом командира (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263.

Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі з 28 листопада 2015 року на посаді командира 2 відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 2 аеромобільно-десантного батальйону Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) з військовим званням старшого сержанта.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 матеріальне та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01 грудня 2015 року по 19 вересня 2019 року у розмірі 219488,00 грн з врахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Слід зазначити, що судом першої інстанції справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що позивач звільнений з військової служби у запас 27 листопада 2015 року на підставі наказу від № 82-РС, тобто поза межами строків, визначених Указом № 328/2015, що свідчить про порушення пп. "є" п. 1 ч. 8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в якому зазначено, що таке повинно бути проведене у строки, визначені рішенням Президента України.

Згідно ч. 8 ст.26 вказаного Закону під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного п. 2 або 3 цієї частини: б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.

Слід зазначити, що рапорт про здачу справ і посади від 01 грудня 2015 року вх. № 12404, копія якого була долучена відповідачем до матеріалів справи № 813/886/16 та на підставі якого відповідачем видано спірний наказ, позивачем не подавався, оскільки в цей час останній був відсутній у військовій частині у зв`язку з направленням на медичний огляд військово-лікарською комісією.

Також, при звільненні позивача не було проведено з ним бесіди з питань звільнення та аркуш такої бесіди безпосереднім командиром не був наданий, як цього вимагають приписи п. 12.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170.

Отже, дії відповідача щодо звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення є протиправними, оскільки відповідачем не було дотримано вимог процедури такого звільнення.

Таким чином, наказ Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 27 листопада 2015 року № 82-РС в частині звільнення позивача з військової служби та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ) (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263 із виключенням його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини наказом командира (по стройовій частині) від 01 грудня 2015 року № 263 є протиправними, а тому підлягають скасуванню, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

У поданій касаційній скарзі відповідач, з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст. 13 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас п. 2 ч. 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби, справа є незначної складності.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Посада публічної служби, яку обіймав позивач (командир 2 відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки 2 аербмобільно-десантного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , з військовим званням старший сержант) та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до ст. 50 Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.

Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі № 813/886/16.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов