Справа № 522/17201/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 р.м.ОдесаСправа № 522/17201/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

Кравця О.О.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 січня 2020 року, прийняте у складі суду судді Домусчі Л.В. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти 3 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Ткачук Андрія Геннадійовича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти 3 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Ткачук Андрія Геннадійовича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову серії ДП18 №582649 року, складену 30.09.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП. Закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до постанови серії ДП18 №582649.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи відеозаписом з нагрудних камер поліцейських та відеозаписом свідків, з яких вбачається, що автомобіль Mitsubishi Pajero Sport, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснює рух по тротуару, не пов`язаний з виконанням робіт або обслуговуванням підприємств, розташованих безпосередньо біля тротуару, чим порушила п. 11.13 Правил дорожнього руху України. Апелянт не погоджується з тим, що наданий до суду компакт-диск з відеозаписом є копією, оригінали відсутні, оскільки вказані обставини стосуються відеозаписів. котрі були отримані від свідка ОСОБА_2 С, при цьому відеозаписи, котрі були зафіксовані на нагрудну камеру інспектора, суд першої інстанції не досліджував, мотивів неврахування вказаних відеозаписів судом не зазначено. Апелянт вважає, що відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис порушення зазначаються виключно у постановах по справам про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Апелянт зазначає, що посилання позивача на те, що інспектор дав розпорядження перепаркувати транспортний засіб, у зв`язку з чим спричинив порушення п. 11.13 ПДР України є безпідставним та не відповідає обставинам справи, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери інспектора. Щодо неможливості припинення правопорушення позивачем іншим шляхом апелянт вказує, що у позивача була можливість звернутися до водія евакуатора, який знаходився на місці події, щоб він перепаркував свій транспортний засіб та надав можливість позивачу усунути правопорушення, не піддаючи небезпеці пішоходів та створюючи загрози іншим учасникам дорожньою руху.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2019 р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення правил стоянки та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що підтверджується постановою серії ДП18 №579987. ОСОБА_1 сплатила зазначений штраф, що підтверджується квитанцією №44853620.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №582649 від 30.09.2019 року визнано винною ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

В оскаржуваній постанові зазначено, що водій ОСОБА_1 , 25.09.2019 року в м Одеса, АДРЕСА_1 , керуючи ТЗ Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 здійснив рух по тротуару, не пов`язаний з виконанням робіт або обслуговуванням підприємств, розташованих безпосередньо біля цього тротуару, п.п.11.13 ПДР.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 30.09.2019 року серії ДП18 №582649 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, суд першої інстанції прийняв до уваги обґрунтування позову, що саме у зв`язку з розпорядженням інспектора патрульної поліції, ОСОБА_1 була вимушена здійснити виїзд з місця стоянки шляхом руху заднім ходом по тротуару, а інші дії для припинення порушення правил дорожнього руху щодо стоянки транспортних засобів позивачем були неможливі, що підтверджуєтеся поясненнями сторін, що були присутні у судовому засіданні, показаннями свідків та дослідженими відеоматеріалами. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та оскаржувана постанова підлягає скасуванню та справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.09.2019 р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення правил стоянки та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що підтверджується постановою серії ДП18 №579987.

Колегія суддів зазначає, що факт руху транспортного засобу позивача по тротуару сторонами по справі не заперечується, а також додатково підтверджується заявою свідка ОСОБА_3 (а.с. 28). Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що для надання правової оцінки наявності підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, які є предметом доказування у даній справі, необхідно дослідити фактичні обставини справи, що призвели до здійснення позивачем руху по тротуару.

Приписами пункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції ОСОБА_4 (а.с. 37а), який здійснював провадження по притягненню до відповідальності ОСОБА_1 згідно ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення правил стоянки, працівником поліції було надано позивачу вказівку усунути правопорушення та підійти до службової машини.

Згідно вимог п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

В подальшому, як вбачається з досліджених колегією суддів відеозаписів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 на виконання розпорядження поліцейського сіла за кермо транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н. НОМЕР_1 та почала здійснювати рух по тротуару. У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 07 листопада 2019 року (справа №524/9162/16-а), відповідно до яких очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля на тротуарі, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки. За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки, не може містити склад порушення пункту 11.13 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення правил стоянки позивачем не оскаржувалось та позивачем сплачено зазначений штраф, що підтверджується квитанцією №44853620.

При цьому колегія суддів наголошує, що з наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що фактично інші дії з боку для припинення порушення правил дорожнього руху щодо стоянки транспортних засобів та виконання законного розпорядження працівника поліції позивачем були неможливі. Щодо доводів апелянта, що у позивача була можливість звернутися до водія евакуатора, який знаходився на місці події, щоб він перепаркував свій транспортний засіб та надав можливість позивачу усунути правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть у даному випадку транспортним засобом позивача здійснювався би рух по тротуару, адже рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з місця стоянки на тротуарі беззаперечно відбувається через тротуар, тобто у даному випадку у позивача також не було б можливості для виконання розпорядження працівника поліції без пересування по тротуару.

Крім того, відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення правомірно підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 в частині стягнення з витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, згідно ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року по справі № 904/4494/18, під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною до суду першої інстанції не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, тому вимоги щодо такого відшкодування є необґрунтованими.

Оскільки позивачем в суді першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі відповідних заяв щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось, в матеріалах справи відсутні надані стороною позивача до суду першої інстанції відповідні заяви та докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, клопотання представника ОСОБА_5 С ОСОБА_6 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 січня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти 3 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Ткачук Андрія Геннадійовича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С. Д. Домусчі

Суддя: О. О. Кравець