Справа № 520/3608/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 р. Справа № 520/3608/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представників позивача Третьякова Н.Ю., Гордієнко А.Г.

представника відповідача Акмаєв А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019, суддя Заічко О.В., 61022, майдан Свободи, 6, Харків, повний текст складено 18.09.19 по справі № 520/3608/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказу, рішення та запису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач), третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області (далі ГТУЮ у Харківській обл.), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 20.02.2018 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, прийняте відповідно до протоколу №68/02/18;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №741/7 від 13.03.2018 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження та зобов`язати Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, винесеного за наказом Міністерства юстиції України №741/7 від 13.03.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2019 задоволено частково адміністративний позов.

Скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 20.02.2018 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, прийняте відповідно до протоколу № 68/02/18.

Скасовано наказ Міністерства юстиції України №741/7 від 13.03.2018 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині. В іншій частині залишити рішення без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив про порушення судом першої інстанції процесуальних норм. Зокрема, п. 5 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та відкрито провадження ухвалою від 15.04.2019 у справі № 520/3608/19, на час винесення якої в провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до цього самого відповідача з тим самим предметом. Крім того, судом першої інстанції, в порушення ст. 122 КАС України, констатовано, що початок відліку строку для звернення до суду почався з моменту ознайомлення зі змістом оскаржуваних рішень, а не з дня, коли позивач дізнався про їх існування, та не з`ясовано, з яких причин позивач надіслав запит про отримання оскаржуваних документів лише 15.02.2019, хоча дізнався про їх існування не пізніше 08.05.2018. Більш того, позивачем вже оскаржувались рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), оформлене протоколом від 20.02.2018, та наказ Міністерства юстиції України разом з відзивом на адміністративний позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 у справі № 820/3609/18.

В оскаржуваному рішенні судом, без посилання на будь-які докази, зроблено висновок про те, що ІП «Малахіт» має заборгованість перед ПАТ «Харківський завод`Гілропривід» за сплату орендної плати за договором оренди від 17.03.2009, проте ПАТ «Харківський завод «Гідропривід» перед ІП «Малахіт» також має заборгованість за компенсацію витрат на утримання майна банкрута за договором оренди від 01.03.2015.

Також відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані рішення та наказ прийняті відповідачем без належного обгрунтування, оскільки Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та Порядком контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, не передбачено обов`язку зазначення обгрунтувань, з яких дисциплінарний орган виходить при вирішенні питання щодо застосування до арбітражного керуючого певного виду дисциплінарного стягнення. Обгрунтування виявлених порушень міститься у довідці та акті, які складені за результатами перевірки, а також у листі-пропозиції, яке ГТУЮ у Харківській обл. направило до Міністерства юстиції України.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

12 листопада 2019 року адвокатом позивача подано відзив, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. В підтвердження своєї позиції зазначив, що не зважаючи, на те, що рішення, які є предметом оскарження, винесені рік потому, належним чином їх отримати та ознайомитися з їх змістом в повному обсязі позивач зміг тільки 06.03.2019, тому причини пропущеного строку для оскарження є поважними. Крім того, у справі № 820/3609/18, предметом позову було лише визнання та скасування відповідного наказу Міністерства юстиції України, а також зобов`язання вилучити запис про стягнення з відповідного реєстру. Після отримання та ознайомлення позивача з копією рішення про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження, що прийнято відповідно до протоколу № 68/02/18, не погоджуючись з його висновком, подано зазначений адміністративний позов.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ч.2 ст.313 КАС України справа розглянута без участі представника третьої особи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 є арбітражним керуючим, якій діє на підставі свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатор).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.09.2016 по справі №922/605/15 ліквідатором ПАТ «Харківський завод Гідропривід» призначено арбітражного керуючого Татіщева О.Є.

ГТУЮ у Харківській обл. у період з 11.09.2017 по 13.09.2017 була проведена позапланова перевірка щодо додержання Конституції України та законодавства України про банкрутство в цілому арбітражним керуючим ОСОБА_1 , ліквідатором ПАТ «Харківський завод «Гідропривід», жодних порушень в діях останнього, в результаті проведення якої не виявлено, що підтверджується відповідним Актом від 15.09.2017 № 55.

В подальшому, в період з 19.12.2017 по 21.12.2017 ГТУЮ у Харківській обл. на підставі скарги ПАТ «Сбербанк» від 27.10.2017 та скарги АТ «Укрексімбанк» проведено позапланову невиїзну перевірку щодо додержання арбітражним керуючим законодавства України про банкрутство.

За результатами вказаної перевірки складено Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ГТУЮ у Харківській обл. №1 від 02.01.2018, який позивачем не підписаний.

За висновками Акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №1 від 02.01.2018 за результатами перевірки виявлені порушення абз.3 ч.2 ст.41 та ч.3 ст.98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», котрі, як зазначав контролюючий орган, є грубими та призвели до грубого порушення прав та законних інтересів кредиторів, оскільки за рахунок отриманих коштів від оренди нежитлових приміщень, які належать ПАТ «Харківський завод «Гідропривід», можливо було б забезпечити погашення кредиторської заборгованості та витрат, понесених у ліквідаційній процедурі.

Зазначені порушення стали підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

На засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) 20.02.2018 розглянуто подання Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України та прийнято рішення застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Наказом Міністерства юстиції України №741/7 від 13.03.2018 на арбітражного керуючого ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження, про що внесено запис у Єдиному реєстрі арбітражних керуючих.

Копію витягу з протоколу №68/02/18 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), що відбулося 20.02.2018, копію подання № 804 від 20.02.2018 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження та копію Наказу № 741/7 від 13.03.2018 позивачем було отримано на запит засобами поштового зв`язку 06.03.2019.

Розглядаючи по суті адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з наявності поважних причин для поновлення строку звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Перевіряючи правомірність посилання апелянта на порушення судом процесуальних вимог ст. 122 КАС України щодо строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює їхніх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу змісту ст. 122 КАС України слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

З урахуванням вищенаведеного, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також зі змісту наведених правових норм слідує, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Разом з тим, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Зважаючи на викладене, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів.

Згідно матеріалів справи, звертаючись до суду першої інстанції з позовом, позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду, оскільки оскаржувані рішення отримано позивачем на запит засобами поштового зв`язку 06.03.2019.

24.04 2019 відповідачем по справі до суду першої інстанції подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому відповідач наголошував, що про оскаржувані рішення позивачу стало відомо не пізніше 08.05.2018, що підтверджується адміністративним позовом від 08.05.2018 № 01/05. До зазначеного клопотання відповідачем додано копію адміністративного позову арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 08.05.2018 № 01/05, копія листа Міністерства юстиції України від 22.02.2018 № 189/9.3.1/ін-18 щодо результатів засідання Дисциплінарної комісії, копію ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 по справі № 820/3609/18 про відкиття провадження у справі та призначення справи до підготовчого судового засідання та ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.02.2018 по справі № 820/3609/18 про залишення позовної заяви без розгляду.

На вищезазначене клопотання позивачем подано заперечення, в якому зазначено, що на момент подання вказаного позову та подальшому позивачу був відомий лише факт щодо прийняття рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення, а зі змістом в повному обсязі оскаржуваних рішень позивач ознайомився лише 06.03.2019.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що в рамках справи № 820/3609/18 позивач не звертався до суду з вимогами до відповідача про оскарження рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 20.02.2018, а звернувся з означеним у справі № 520/3608/19, отримавши вказане рішення 06.03.2019 у відповідь на запит та вважав, що залишаючи поза увагою факт ознайомлення 06.03.2019 позивача з рішенням від 20.02.2018, як передумови винесення спірного наказу, буде порушено право позивача у доступі до правосуддя, що передбачене ст. 5 КАС України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом (датований 08.05.2018 вих № 01/05) до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Харківській обл., в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 741/7 від 13.03.2018 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2018 по справі № 820/3609/18 відкрито провадження за вищезазначеним позовом ОСОБА_1 та розпочато розгляд справи.

23.06.2018 Міністерство юстиції України в рамках справи № 820/3609/18 подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , до якого долучено копію наказу Міністерства юстиції України від 13.03.2018 № 741/7 та витяг з протоколу № 68/02/18 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих.

11.07.2018, згідно копії заяви з матеріалів справи № 820/3609/18, ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами даної справи (а.с. 72 т. 3).

Крім того, обізнаність ОСОБА_1 щодо прийняття рішення про застосування до нього дисциплінарного стягнення не пізніше 08.05.2018 не заперечується самим позивачем, що слідує з поданого ним заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (т.1 а.с.126).

Оцінюючи зазначені ОСОБА_1 доводи щодо поновлення строку звернення до суду, колегія суддів прийшла до висновку про їх необгрунтованість, оскільки приписи ст. 122 КАС України пов`язують початок перебігу строку звернення до суду із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з часом отримання та ознайомлення з оскаржуваними рішеннями в повному обсязі.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на не обізнаність щодо змісту оскаржуваних рішень спростовується встановленим під час судового розгляду фактом ознайомлення 11.07.2018 останнього з матеріалами справи № 820/3609/18, в яких на аркушах справи 45-50 міститься відзив та додані вказані рішення.

Враховуючи вищезазначені обставини справи, а також те, що позивачем не зазначені поважні причини пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Висновки суду першої інстанції про те, що залишаючи поза увагою факт ознайомлення 06.03.2019 позивача з рішенням від 20.02.2018, як передумови винесення спірного наказу, буде порушено право позивача у доступі до правосуддя, що передбачене ст. 5 КАС України, колегія суддів вважає помилковими та зазначає наступне.

Як вбачається із вищезазначених обставин по справі, позивач ознайомився з матеріалами справи № 820/3609/18, в рамках якої відповідачем до відзиву надавалися копії витягу з протоколу № 68/02/18 засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих та копії наказу Міністерства юстиції від 13.03.2018 № 741/7. Тобто, позивач ознайомився зі змістом оскаржуваних рішень відповідача ще в межах розгляду справи № 820/3609/18.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», («Osman v. the United Kingdom»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», («Kreuz v. Poland»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З огляду на вищезазначене та враховуючи положення ст. 318 КАС України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 318, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року по справі № 520/3608/19 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України третя особа Головне територіальне управління юстиції у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказу, рішення та запису - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 27.02.2020