Справа № 280/5921/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 лютого 2020 року Справа № 280/5921/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Туяк О.К., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Управління державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 168, ),

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною допущену відповідачем бездіяльність щодо не повернення позивачу безпідставно сплачених коштів;

2) стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно сплачені кошти, а саме збір з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 780,18 грн.

Позовна заява подана адвокатом Лишенко Сергієм Сергійовичем, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №884 від 23.06.2001, який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1003964.

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що 09.10.2019 позивач вперше придбав квартиру на підставі договору купівлі-продажу та під час укладення договору сплатив 6780,18 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. З операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо повернення помилково сплаченого збору, однак йому було відмовлено з посиланням на те, що державні реєстри речових право на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно не містять вичерпний перелік власників нерухомого майна, у зв`язку з чим неможливо встановити факт придбання нерухомого майна вперше. Позивач вважає таку відмову протиправною та зазначає, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України зобов`язана доводити той факт, що особи придбала житло не вперше. Просить задовольнити позовні вимоги.

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 09.12.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.01.2020 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Управління державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області (далі третя особа).

14.01.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№1963), за змістом кого відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, зазначає, що на сьогодні в Україні не існує єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та, відповідно, органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Вважає, що наданий позивачем Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не є належним та допустимим доказом, оскільки свідчить лише про придбання квартири на певну дату. Вказує про безпідставність вимог про стягнення з відповідача збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6 780,18 грн, оскільки вказані кошти зараховані на рахунок в органі Державної казначейської служби, а не на рахунки відповідача. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що відсутнє документальне підтвердження понесених витрат, оскільки не надано Журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, у зв`язку з чим неможливо підтвердити заповнення квитанції до прибуткового касового ордеру в межах фінансової звітності. Також вважає, що витрати на надання правової допомоги у вигляді правових консультацій, вивчення документів для складення позовної заяви, складення позовної заяви не підлягають компенсації, оскільки не пов`язані безпосередньо з розглядом даної конкретної справи. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

24.01.2020 до суду надійшли пояснення третьої особи (вх.№3729), у яких зазначено, що сплачені позивачем кошти зараховані до Державного бюджету за кодом класифікації доходів бюджету «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна», здійснення контролю правильності та своєчасності надходжень до якого покладено на Пенсійний фонд України. З посиланням на норми Бюджетного кодексу України зазначає, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється Казначейством за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Отже, органи Казначейство не приймають самостійні рішення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, а здійснюють повернення тільки на підставі подання контролюючого органу.

28.01.2020 представником позивача подано заяву про зміну предмету адміністративного позову та уточнений позов (вх.№4398). За змістом уточненого адміністративного позову позивач просить суд:

1) зобов`язати відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжя Запорізької області подання про повернення ОСОБА_1 збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6 780,18 грн відповідно до квитанції від 09.10.2019 року №0014007, сплаченого під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від 09.10.2019 квартири за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу посвідченим приватним нотаріусом Якіб`юк Ю. ОСОБА_2 . Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області;

2) стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. та судового збору 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідно до наданих доказів, копія уточненої позовної заяви отримана відповідачем та третьою особою 28.01.2020 та 29.01.2020 відповідно.

Ухвалою суду від 07.02.2020 уточнену позовну заяву прийнято до розгляду.

У зв`язку зі зміною позовних вимог відповідачем та третьою особою заяв або клопотань не подано.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №184131785 від 09.10.2019 судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2019, серія та номер 4896, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., за позивачем зареєстровано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 33594138.

При нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2019, серія та номер 4896, позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 780,18 грн., що підтверджується копією квитанції №0014007 від 09.10.2019.

10.10.2019 позивач звернувся до Управління із заявою щодо повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6 780,18 грн, сплаченого відповідно до квитанції №0014007 від 09.10.2019. При цьому позивач посилався на те, що нерухоме майно придбано ним вперше.

Листом від 16.10.2019 №1354/08-01 Управління повідомило позивача, що має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, проте зазначені реєстри не містять вичерпний перелік власників нерухомого майна, відповідно витяги з них не доводять факту придбання покупцем нерухомого майна вперше. Таким чином, підстави для повернення збору відсутні.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача повернути помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 6 780,18 грн, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР).

За змістом пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України. Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Пунктом 8 частини першої статті 2 цього Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Верховний Суд в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 819/1498/17 та від 31 січня 2018 року у справі № 819/1667/17 висловив аналогічну правову позицію.

До того ж в постанові від 03 липня 2018 року у справі № 819/33/17 Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити факт придбання нерухомого майна конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2018 року у справі №819/976/17 та від 19 червня 2018 року у справі №607/14722/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №819/1727/16.

Як свідчать матеріали справи, у цій справі будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1 відсотка від вартості придбаного нерухомого майна позивачем сплачено за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж. Відтак, кошти в сумі 6 780,18 грн., сплачені при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу вперше придбаного житла, підлягають поверненню.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету визначений у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та як наслідок, про необхідність зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області подання про повернення позивачу 6 780,18 грн сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не спростовано доводів позивача щодо первинного придбання ним житла та не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні статті 73 КАС України доказів, які б підтверджували відсутність у позивача права на пільгу у вигляді звільнення від сплати вказаного збору у зв`язку з придбанням житла вперше.

Проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції про сплату №92876 від 24.12.2019 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., розмір якого відповідає частині другій статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами та доповненнями).

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи разом із позовною заявою надано Договір про надання правової допомоги №33/2019 від 30.10.2019, Розрахунок (попередній) суми судових витрат, Акт завершення етапу робіт за договором на надання правової допомоги без дати, квитанцію до прибуткового касового ордера №40 від 28.11.2019. Крім того, до уточненої позовної заяви надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №4 від 27.01.2020, Розрахунок (остаточний) суми судових витрат, Акт завершення етапу робіт за договором на надання правової допомоги від 27.01.2020.

Дослідивши зміст вищезазначених документів, суд зазначає, що за Договором про надання правової допомоги №33/2019 від 30.10.2019, укладеним між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЮРЛЮКССЕРВІС», позивачу надається широкий спектр юридичних послуг, зокрема, Адвокатське об`єднання представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в судах, органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях всіх форм власності, при розгляді правових питань; дає консультації та довідки з правових питань, що виникають у діяльності Клієнта чи інших осіб на його вимогу; здійснює захист прав та інтересів Клієнта чи визначених ним осіб; виконує інші юридичні дії в інтересах Клієнта.

Суд звертає увагу, що за даним договором можуть надаватись й інші юридичні послуги, не обумовлені розглядом даної справи, отже інші надані докази мають конкретизувати надані послуги та доводити їх зв`язок з розглядом даної справи.

Разом з тим, інші надані докази не містять жодних посилань або інформації, які б надавали змогу встановити, що такі послуги надані, а витрати понесені саме у зв`язку з розглядом даної справи. Зокрема, в наданих документах не зазначено найменування суду, в якому надаються послуги, відсутні дані, які б дозволяли ідентифікувати сторін провадження, предмет спору, тощо.

Тобто, надані до матеріалів справи докази не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в даній адміністративній справі №280/5921/19.

Враховуючи те, що наданими письмовими доказами не підтверджено понесення позивачем витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у м.Запоріжжя Запорізької області подання про повернення ОСОБА_1 6 780,18 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят гривень 18 коп.) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №0014007 від 09.10.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Управління державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 168, .

Повне судове рішення складено 26.02.2020.

Суддя М.О. Семененко