Справа № 300/2626/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2020 р. справа № 300/2626/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого Гундяка В.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ( далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.11.2019, позивач у встановленому законом порядку, відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до розпорядника інформації - Оболонської сільської ради з інформаційним запитом про отримання публічної інформації, який зареєстровано в Оболонській сільській раді 18.11.2019 за вх. №11. У зазначеному інформаційному запиті просив розпорядника інформації надати йому завірені належним чином копії договорів та актів виконаних робіт до даних договорів, укладених Оболонською сільською радою за період з липня по грудень 2016 року.

На даний запит позивачем отримано відповідь голови Оболонської сільської ради Куленича А.В. від 04.12.2019 за №379, якою повідомлено, що оскільки запит стосується великого обсягу інформації, відповідь на нього може бути надана протягом 20 робочих днів, починаючи з дня вручення даного запиту головному бухгалтеру, тобто з 02.12.2019 року. Роз`яснено, що необхідності оплати за надану інформацію, а також права на ознайомлення із запитуваною інформацією безпосередньо в Оболонській сільській раді.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача полягає в недотриманні п`ятиденного строку надання інформації. Окрім того, на його думку, згідно з принципом законності Оболонська сільська рада повинна усунути порушення закону та вжити заходів щодо надання публічної інформації. Зазначив, що оскільки відповідачем не встановлювався розмір плати за копіювання та друк, інформація повинна надаватися безкоштовно. Відповідно до чинного законодавства, тому плата за копії документів стягується, обсяг яких перевищує 10 сторінок, тобто перші 10 сторінок надаються безкоштовно. До того ж договори, акти виконаних робіт становлять суспільний інтерес, плата за копіювання та друк даних документів відповідно до приписів чинного законодавства України не стягується.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2020, відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку, визначеному статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України для окремих категорій справ незначної складності.

Ухвалами суду від 04.02.2020 року в задоволенні клопотання відповідача про об`єднання в одне провадження декількох справ відмовлено та постановлено перейти із розгляду справи незначної складності в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 30.01.2020 року. У даному відзиві зазначено, що 18.11.2019 позивачем до Оболонської сільської ради подано 35 запитів про надання публічної інформації. Листом від 22.11.2019 №347 Оболонською сільською радою позивача повідомлено, що дані запити потребують додаткового опрацювання, відповідь на них буде надана протягом 15 днів. 04.12.2019 позивачу надана відповідь, в якій повідомлено про можливість ознайомлення із договорами та актами виконаних робіт, укладеними в період з липня по грудень 2016 року, безпосередньо у сільській раді та отримати відповідні копії таких, однак позивач для ознайомлення із запитуваною інформацією та отримання її фотокопій до сільської ради не звертався. Також зазначив, що інформація, яку мав отримати позивач, відповідно до ст. 9 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" є службовою. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази та заперечення проти них, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що 18.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Оболонської сільської ради з 35 інформаційними запитами, в тому числі про надання йому належно завірених копій договорів та актів виконаних робіт, укладених Оболонською сільською радою в період з липня по грудень 2016. Даний запит зареєстрований 18.11.2019 за вх.№11 (а.с.19).

Оболонською сільською радою листом від 22.11.2019 за №347 повідомлено позивача про те, що дані запити потребують додаткового опрацювання, відповідь на них буде надана протягом 15 днів.

В подальшому, на запит щодо надання належно завірених договорів та актів виконаних робіт за період з липня по грудень 2016 року, Оболонська сільська рада надала позивачу відповідь за вих. №379 від 04.12.2019 за підписом сільського голови Куленича А.В. У відповіді позивачу роз`яснено необхідність оплати запитуваної інформації згідно Постанови КМУ від 13.07.2011 №740, оскільки така перевищує 10 сторінок.

Позивачу запропоновано ознайомитися із документами безпосередньо в сільській раді, у разі відмови від ознайомлення, роз`яснено про необхідність повідомлення розпорядника інформації про це для вручення рахунку на оплату за фактичні витрати, пов`язані із копіюванням запитуваної інформації (а.с.20).

Вважаючи дії розпорядника інформації - Оболонської сільської ради щодо недотримання встановленого п`ятиденного строку надання інформації на запит та щодо ненадання публічної інформації, позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує також на обов`язок розпорядника інформації усунути порушення закону та вжити заходів щодо набуття (створення) запитуваної інформації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Закон України "Про доступ до публічної інформації".

За змістом ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 цього ж Закону доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.1 ст. 20 зазначеного Закону).

Відповідно частини 4 статті 20 Закону, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як зазначалося судом вище, відповідач 18.11.2019 отримавши 35 запитів на публічну інформацію, з дотримання п`ятиденного терміну, листом від 22.11.2019 за №347 повідомив ОСОБА_1 , що дані запити потребують додаткового опрацювання, відповідь на них буде надана протягом 15-ти днів (а.с. 25).

У подальшому, 04.12.2019 відповідачем листом за вих №379, в межах зазначеного 15-ти денного строку позивачу надано відповідь, якою роз`яснено про необхідність оплати запитуваної інформації згідно Постанови КМУ від 13.07.2011 №740, або ж можливість ознайомлення безпосередньо в сільській раді з запитуваними документами та зняття необхідних копій.

Отже, у відповідності до статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь на запит від 18.11.2019, з врахуванням рішення про продовження такого терміну, позивачу надана з дотриманням строків визначених законодавством.

З урахуванням того, що відповідачем з дотриманням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано проміжну відповідь на запит, порушення права позивача на доступ до публічної інформації не встановлено, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо недотримання строку надання інформації на запит задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати публічну інформацію -копії договорів та акти виконаних робіт до даних договорів за період з липня по грудень 2016 року, суд зазначає таке.

До повноважень виконавчих органів сільських рад, згідно ч.1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено, в тому числі, забезпечення вимог законодавства щодо розгляду звернень громадян.

Частиною третьою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

У відповідності до вимог частини п`ятої статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

З огляду на вказане, запитувана позивачем інформація є публічною, а також приймаючи до уваги те, що відповідач є розпорядником такої інформації, суд дійшов висновку про наявність права позивача на її отримання.

Надаючи правову оцінку твердженню позивача, що запитувана ним інформація з приводу договорів та актів виконаних робіт становить суспільний інтерес, а тому повинна надаватися безкоштовно, суд зазначає наступне.

Зі змісту запиту №4 вбачається, що позивач просить надати договори та акти виконаних робіт за період з липня по грудень 2016 року, при цьому конкретного переліку не зазначає, як і не зазначає їх предмет.

Як уже зазначалося, таких запитів ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради скеровано 35, ряд з них стосувався надання аналогічної інформації за інші періоди, загалом які охоплювали 5 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Суд зазначає, що як Закон України "Про доступ до публічної інформації", так і законодавство України в цілому не надає вичерпного визначення поняттю "суспільний інтерес". Гнучкість законодавства в цьому аспекті виправдано надає судам можливість визначати, чи є конкретна інформація суспільно необхідною, з врахуванням індивідуальних обставин справи.

Таким чином, повноваженнями визначати інформацію такою, що має суспільний інтерес, наділений суд, який, з урахуванням певних обставин справи, оцінюючи конкретну інформацію, може визначитися із тим, чи становить така інформація суспільний інтерес.

У свою чергу, укладені за період з липня по грудень 2016 року Оболонською сільською радою, договори та акти виконаних робіт до них, не обов`язково стосуються кожного члена територіальної громади, на яку поширюється відповідне рішення.

Позивачем, у свою чергу не зазначено кількість осіб, на чиї права, обов`язки та інтереси впливає запитувана інформація.

Отже, суд врахувавши суть запиту позивача, яка стосується витребування інформації, приходить до переконання що така інформація немає суспільного інтересу.

Відповідно ч. 1 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація на запит надається безкоштовно.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

У відповідності до ч. 3 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Згідно п.3 ч.1 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі якщо особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені частиною 2 статті 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком.

Надаючи оцінку підстави відмови Оболонської сільської ради в наданні публічної інформації з урахуванням невнесення позивачем плати за копіювання/друк такої, суд зазначає таке.

З буквального тлумачення положень частини другої статті 21 цього Закону випливає, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто, копії десяти сторінок документу надаються безкоштовно.

Конституційний Суд України в ухвалі від 25 червня 2013 року №29-у/2013, якою відмовив у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зазначив, що положення частини другої статті 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

За таких обставин, вбачається, що 10 перших сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформацію надаються безкоштовно, тоді як відшкодування позивачем фактичних витрат на копіювання і друк документів здійснюється з одинадцятої сторінки.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі №818/40/17.

Окрім того, у пункті 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що: "Відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших десяти сторінок.

При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом України "Про доступ до публічної інформації" та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів".

Таким чином суд вважає, що відповідача слід зобов`язати безкоштовно надати ОСОБА_1 інформацію у межах, що не перевищує 10 сторінок, з розрахунком вартості фактичних витрат на копіювання та друк документів згідно запиту на публічну інформацію №4 від 18.11.2019.

У відповіді на запит, Облонською сільською радою роз`яснено право позивача на ознайомлення із запитуваною інформацію та отримання необхідних копій такої.

З приводу цього, слід зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає, що доступ до інформації може забезпечуватися як шляхом надання копій документів (частина друга статті 21 цього Закону), так і шляхом перегляду документів за місцезнаходженням розпорядника інформації.

Пропозиція, викладена розпорядником інформації у відповіді на запит, щодо ознайомлення із запитаною інформацією не шляхом надсилання її поштою (як того просить запитувач інформації), а шляхом ознайомлення з нею за місцезнаходженням розпорядника інформації ускладнює доступ до інформації, а тому є порушенням гарантії максимального спрощення процедури отримання інформації.

В даному випадку, суд погоджується із твердження позивача, що спосіб ознайомлення визначається самим запитувачем інформації.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що запитувана інформація є службовою, оскільки обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідач не наводить доказів своїх тверджень що запитувана інформація є службовою та не вказує в чому конкретно полягає шкода інтересів, у зв`язку з її розголошенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав вважати, що запитувана інформація відноситься до категорії інформації з обмеженим доступом.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки відповідачем не надано відповідь на запит позивача, чим допущено порушення законодавства, які призвели до обмеження права позивача на інформацію, позовні вимоги в частині зобов`язання надати інформацію підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Окрім зазначеного, частинами 4 та 5 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат.

Так, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься договір №1/11 від 14.11.2019 про надання правової допомоги (а.с. 13), акт приймання-здачі виконаних робіт від 28.12.2019 (а.с. 14), копія ордеру на надання правової допомоги серія АТ №1000768 (а.с. 17), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №868, виданого Мушинському В.Т. 20.04.2012 (а.с. 16), посвідчення адвоката України.

На підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги представник позивача долучив до матеріалів позову квитанцію від 28.12.2019 до прибуткового касового ордера №6 (а.с. 18).

Однак, суд звертає увагу на те, що надана представником позивача квитанція від 28.12.2019 до прибуткового касового ордера №6 не містить будь-яких реквізитів рахунку адвоката та виписана адвокатом Мушинським В.Т., а тому не є належним фінансовим документом, який підтверджує в даному випадку факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Суд приймає до уваги те, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, заява №19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як уже зазначено судом, такий факт може бути доведено на підставі квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документа, касового чеку тощо. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція узгоджується із висновками, наведеними в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 по справі №810/795/18 (адміністративне провадження №К/9901/8770/19) та від 20.06.2019 по справі №821/440/17 (адміністративне провадження №К/9901/34320/18).

Інших належних доказів, окрім квитанції від 28.12.2019, на підтвердження оплати витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 134, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області щодо ненадання публічної інформації на запит №4 від 18.11.2019.

Зобов`язати Оболонську сільську раду Долинського району Івано-Франківської області безкоштовно надати ОСОБА_1 інформацію у межах, що не перевищує 10 сторінок, з розрахунком вартості фактичних витрат на копіювання та друк документів згідно запиту на публічну інформацію №4 від 18.11.2019.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з 27.02.2020 року, як дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Оболонська сільська рада Долинського району Івано-Франківської області , вул. Шевченка, 64, с. Оболоня, Долинський район, Івано-Франківська область, 77550.

Суддя Гундяк В.Д.