Справа № 826/10849/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року м. Київ № 826/10849/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м.Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 1970/17 від 07.03.2018 року про відмову у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести виплату йому пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня виникнення права для паризначення такої пенсії, а саме, з 13 травня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має необхідний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2 відповідно до абзацу 1 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Під час звернення до відповідача за призначенням пенсії позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 07.03.2018 року № 1970/17 позивачу відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 через відсутність на момент звернення необхідного пільгового стажу, підтвердженого у встановленому законом порядку. Позивач вважає відмову відповідача протиправною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2019 року суддею Добрянською Я.І. прийнято справу до свого провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідний стаж, підтверджений належним чином, для призначення пенсії на пільгових умовах.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач не надав доказів правомірності своїх дій приймаючи спірне рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач звернувся 10.08.2017 року до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та надав необхідний пакет документів.

Відповідно до записів № 8 та № 10-14 трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював на заводі НДІ «КВАНТ» з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року монтажником радіоапаратури і приладів та з 13.11.1985 року по 11.01.2000 року регулювальником радіоапаратури і приладів.

У відповідності до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.12.2008 року № 18-к, виданої заводом ВАТ «Завод «КВАНТ», ОСОБА_1 працював повний робочий день на заводі НДІ «КВАНТ» з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року монтажником радіоапаратури і приладів та з 13.11.1985 року по 31.12.1994 року регулювальником радіоапаратури і приладів, виконував роботу з джерелами УВЧ, СВЧ випромінювань, виконання яких потребує обов`язкового застосування засобів індивідуального захисту, що передбачена Списком №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року, розділом ХХХІІІ «Загальні професії», код 53г.

Стаж роботи на шкідливому виробництві становить 10 років 09 місяців 03 дні.

Загальний стаж позивача складає понад 29 років.

Відповідач листом від 07.03.2018 року № 1970/17 відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі того, що при перевірці пільгового стажу позивача з`ясувалося, що наказ про атестацію робочих місць від 29.12.1994 року № 197к по заводу НДІ «КВАНТ» наданий був для перевірки в копії, а оригінал цього наказу на підприємстві не зберігся. В ході перевірки було надано протокол вимірювання метрологічних факторів та досліджень повітря закритих приміщень, картки умов праці, серед яких посади «монтажник РЕА і приладів» та «регулювальника РЕА і приладів» не було зазначено. Інші документи, які б підтверджували пільговий стаж позивача, відсутні.

Вважаючи таку відмову Пенсійного фонду України протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту Закон) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.

При цьому, за правилами застосування Списку № 2, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31 грудня 1991 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01 січня 1992 року або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11 березня 1994 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11 березня 1994 року або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16 січня 2003 року, то застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Водночас, основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Відповідно до записів № 8 та № 10-14 трудової книжки НОМЕР_1 позивач працював на заводі НДІ «КВАНТ» з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року монтажником радіоапаратури і приладів та з 13.11.1985 року по 11.01.2000 року регулювальником радіоапаратури і приладів.

У відповідності до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.12.2008 року № 18-к, виданої заводом ВАТ «Завод «КВАНТ», ОСОБА_1 працював повний робочий день на заводі НДІ «КВАНТ» з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року монтажником радіоапаратури і приладів та з 13.11.1985 року по 31.12.1994 року регулювальником радіоапаратури і приладів, виконував роботу з джерелами УВЧ, СВЧ випромінювань, виконання яких потребує обов`язкового застосування засобів індивідуального захисту, що передбачена Списком №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року, розділом ХХХІІІ «Загальні професії», код 53г.

Записами у трудовій книжці позивача, а також довідкою від 23.12.2008 року № 18-к виданої заводом ВАТ «Завод «КВАНТ», підтверджується період роботи позивача з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року монтажником радіоапаратури і приладів та з 13.11.1985 року по 31.12.1994 року регулювальником радіоапаратури і приладів.

Дана посада передбачена Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року, розділом ХХХІІІ «Загальні професії», код 53г «Робіт-ники і спеціалісти, постійно зайняті на роботах з джерелами УКВ,УВЧ,СВЧ випромінювань, ви-конання яких потребує обов`язкового застосування засобів індивідуального захисту від цих випро мінювань» .

Тому посада, яку обіймав позивач, належить до посад за Списком № 2, стаж роботи на яких підлягає зарахуванню до пільгового при вирішенні питання щодо пенсійного забезпечення особи.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (надалі - Наказ №383) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.5 Наказу №383 якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць ( 442-92-п ). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Судом встановлено, що в матеріалах пенсійної справи, належним чином завірену копію якої надано відповідачем для залучення до матеріалів справи, містяться копії наказів № 103 від 17.06.1993 року «Про атестацію робочих місць зі шкідливими умовами праці» яким створено комісію по проведенню атестації робочих місць зі шкідливими умовами праці та № 197к від 29.12.1994 року про визнання робочих місць, зайнятість на яких повний робочий день дає право робітнику на пенсію за віком на пільгових умовах, пунктом 18 якого встановлено: «Робітники і спеціалісти, постійно зайняті на роботах з джерелами УКВ,УВЧ,СВЧ випромінювань, виконання яких потребує обов`язкового застосування засобів індивідуального захисту від цих випромінювань».

Крім того, в матеріалах пенсійної справи міститься копія особистої карти позивача, де в розділі 51 відображено періоди його основних та додаткових відпусток, так видно, що за 1988-1994 роки йому, крім основної відпустки, тривалістю 24 робочі дні, надавалась додаткова відпустка різної тривалості, але загалом не менше 30 робочих днів, що підтверджує його зайнятість на шкідливому виробництві.

Згідно ст. 7 Закону України «Про відпустки»: «Щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.»

Тому твердження відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження факту проведення атестації посади, яку він обіймав, у зв`язку з чим до пільгового стажу не зараховується періоди роботи позивача з 02.11.1983 року по 17.06.1985 року та з 13.11.1985 року по 31.12.1994 року, судом оцінюються критично і не приймаються як аргумент для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до абзацу 3 пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року не менше 27 років у чоловіків.

У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що даний факт підтверджено матеріалами справи, позивач має 10 років 09 місяців 03 дні пільгового стажу, а тому при зверненні 10.08.2017 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві мав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладену в листі від 07.03.2018 року №1970/17 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 13 травня 2017 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вирішення питань щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити йому пенсію є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

В той же час, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків, які викладені у даному рішенні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції про сплату від 12.07.2018 року № 21, позивач під час звернення з даним позовом до суду сплатив судовий збір у розмірі 1409,60грн., який, з огляду на задоволення позовних вимог частково, підлягає присудженню на користь позивача у розмірі 704,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

2. Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2 протиправною.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків, які викладені у даному рішенні.

4. У задоволенні інщої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04070, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська