Справа № 620/2396/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Справа № 620/2396/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Управління поліції охорони в Чернігівській області

про визнання висновку протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління поліції охорони в Чернігівській області про:

- визнання протиправним висновку (відмови) відповідача від 09.07.2019 щодо призначення та виплати позивачу, як члену сім`ї померлого працівника міліції, одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850;

- зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , що настала внаслідок виконання службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та провести виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) ОСОБА_2 (15.05.2017) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що члени сім`ї померлого ОСОБА_2 не мають права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки смерть настала не під час перебування особи на службі в органах внутрішніх справ та не під час виконання ним службових обов`язків.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на наявності в неї права на отримання спірної допомоги, зазначаючи, що захворювання її чоловіка було пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, що містяться у цій справі, що законодавство не містить норми, яка б виключала можливість виплати спірної допомоги у зв`язку зі смертю колишнього працівника міліції, смерть якого трапилася після звільнення з правоохоронних органів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та відсутності достатніх правових підстав для призначення їй спірної допомоги, оскільки станом на час смерті ОСОБА_2 не перебував на службі і, крім того, позивачем подано неповний пакет документів для призначення їй спірної допомоги.

Позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому вона, зокрема, наполягає на неправильному тлумаченні відповідачем норм Закону України «Про міліцію», вказує на те, що поняття «загибель» та «смерть» не є тотожними, що в разі смерті після звільнення зі служби особа не втрачає відповідні соціальні гарантії, що її чоловік, коли був живим, також судився з відповідачем за одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності і відповідач наводив аналогічні доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу на посаді начальника пункту централізованої охорони відділу Державної служби охорони при Чернігівському районному відділі УМВС України в Чернігівській області.

06.01.2000 ОСОБА_2 звільнений зі служби.

Відповідно до копії постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 06.06.2016 № 1, захворювання ОСОБА_2 «рак верхньої і третини грудного відділу стравоходу», пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

30.08.2016 ОСОБА_2 було встановлено 2-у групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії АВА № 029963.

15.05.2017 ОСОБА_2 помер.

Позивач є вдовою колишнього працівника міліції ОСОБА_2

12.07.2017 за зверненням родичів з приводу його смерті Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України було складено експертний висновок № 4644, яким установлено, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з виконанням ним службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

На виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 № 2540/3155/18 Міністерством внутрішніх справ України були розглянуті документи позивача щодо призначення їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка та складено висновок від 09.07.2019 про відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки її чоловік станом на дату смерті 15.05.2017 не перебував на службі та не виконував службових обов`язків.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII, який був чинним на проходження чоловіком позивача служби (далі - Закон № 565-XII), «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною третьої статті 23 Закону № 565-XII визначено, що в разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків сім`ї загиблого (померлого), його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначений Порядком № 850.

Підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 850 встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) працівника міліції, який перебував на службі в органах внутрішніх справ, під час виконання ним службових обов`язків - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого).

У відповідності до пункту 6 Порядку № 850 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається грошова допомога, подають за останнім місцем проходження служби працівником міліції заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання грошової допомоги, а в разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату грошової допомоги за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов.

До заяви додаються, зокрема, копії: акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) працівника міліції, зокрема про те, що вона не пов`язана з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, за формою, що затверджується МВС; постанови відповідної військово-лікарської комісії про визначення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), що спричинило смерть працівника міліції; свідоцтва про смерть працівника міліції; свідоцтва про народження працівника міліції - для виплати грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого) з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документів членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), що підтверджують реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для виплати одноразової грошової допомоги, передбачено статтею 23 Закону № 565-XII та підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 850 є одночасна сукупність наступних умов: 1) загибель (смерть) сталася під час перебування особи на службі в органах внутрішніх справ; 2) загибель (смерть) сталася з працівником міліції під час виконання ним службових обов`язків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно матеріалами справи підтверджується наявність причино-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та захворюванням, що призвело до смерті, однак від дати звільнення зазначеної особи зі служби в ОВС (06.01.2000) до дня смерті (15.05.2017) сплив час і в даному випадку вищенаведені умови для призначення позивачу спірної допомоги як дружині померлого працівника міліції відсутні.

Доводи апелянта щодо необхідності розмежування понять «смерть» та «загибель» колегія суддів приймає до уваги, однак зазначає, що законодавцем передбачені тотожні правові підстави для призначення одноразової грошової допомоги як в разі смерті, так і при загибелі працівника міліції, що були наведені судом вище.

Твердження апелянта щодо наявності в неї права на отримання спірної допомоги судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на вищезазначене.

Посилання апелянта на те, що захворювання її чоловіка було пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є необґрунтованими, оскільки самі лише ці обставини не визначені законодавцем як достатні для призначення допомоги, про яку просить позивач.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, які містяться у цій справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції повно та всебічно оцінено коло доказів, які мають значення для вирішення цього спору та для встановлення спірних обставин справи.

Крім того, аналізуючи всі доводи апелянта, зокрема щодо поданих нею документів на підтвердження наявності права на отримання спірної допомоги, колегія суддів зазначає, що вимога МВС України щодо необхідності подання документа, що свідчить про причини та обставини захворювання, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 822/220/18 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при розгляді даної справи.

Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 25 лютого 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: