Справа № 640/19056/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 лютого 2020 року м. Київ№ 640/19056/18
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 6-Б"
доКомунального підприємства "Бюро Державної Реєстрації" Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців КП "Бюро державної реєстрації" Пекарь Андрій Львович
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Рада 7"
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 6-Б" з позовом до Комунального підприємства "Бюро Державної Реєстрації", Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців КП "Бюро державної реєстрації" Пекарь Андрій Львович, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 7», в якому просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Пекаря Андрія Львовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав (із відкриттям розділу) серія та номер 40846708 на нежитлове приміщення без номеру загальною площею 111,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул.. Старонаводницька, буд. 6-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :000; номер запису про право власності: 25917666, на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада-7»;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Пекаря Андрія Львовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав (із відкриттям розділу) серія та номер 40846708 на нежитлове приміщення без номеру загальною площею 111,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул.. Старонаводницька, буд. 6-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000; номер запису про право власності: 25917666, на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада-7».

В обґрунтування заявлених вимог зазначило про протиправність та незаконність здійснення реєстрації за ТОВ «Рада-7».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.01.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Однак, ні у встановлений судом строк, ні протягом розгляду справи відповідачами відзиву на позовну заяву не надано, як і не виконано вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2019 в частині надання витребовуваних документів не виконано, причини невиконання не повідомлено.

Представником третьої особи надано пояснення щодо позову, в якому зазначено, що ТОВ «Рада 7» законно набуло право власності на об`єкт нерухомого майна.

Надаючи оцінку доводам відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданнями адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Застосований у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачем оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав інших осіб, а не позивача.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, вирішуючи питання, щодо скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Бюро державної реєстрації» Пекаря Андрія Львовича щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав (із відкриттям розділу) серія та номер 40846708 на нежитлове приміщення без номеру загальною площею 111,7 кв.м. за адресою: м . Київ, вул.. Старонаводницька, буд. 6-Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 000; номер запису про право власності: 25917666, на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада-7», суд зазначає, що у позовній заяві позивач обґрунтовує такі вимоги тим, що право власності на відповідні об`єкти нежитлової нерухомості за ТОВ «Рада 7» зареєстровано необґрунтовано, оскільки спірні об`єкти є частиною цілісного майнового комплексу багатоквартирних будинків і перебувають у спільній власності власників квартир, а тому, відповідачем фактично протиправно позбавлено позивача права спільної власності на вказані приміщення.

Судом встановлено, що 02.06.2016 на засіданні установчих зборів співвласників будинку номеру загальною площею 111,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул.. Старонаводницька, буд. 6-Б, вирішено створити об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 6-Б".

02.08.2018 проведено державну реєстраці. Юридичної особи - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 6-Б".

Тобто у справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли між учасниками справи на підставі законної належності на праві власності нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 6-Б, а отже, існує спір про право, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Отже, між позивачем та третіми особами у справі існує спір про право власності на об`єкти нерухомого майна, що унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, а на момент розгляду даної справи судом право власності на спірні об`єкти нерухомого майна перейшло до третіх осіб у справі, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов до висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією прав власності на нерухоме майно (будівлю), не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 396/2550/17.

Крім того, суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 1840/2749/18 сформовано правову позицію, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються окрім вимог про скасування оспорюваного рішення також вимоги про визнання недійсним правочину, на підставі якого прийнято оспорюване рішення.

Таким чином, з урахуванням правових позицій наведеній у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд вважає, що між позивачем та відповідачем (суб`єктом владних повноважень) немає публічно-правових відносин, спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі, оскільки заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду.

Частиною другою статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання позивача.

Керуючись положеннями ст.ст. 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Старонаводницька 6-Б" до Комунального підприємства "Бюро Державної Реєстрації", Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців КП "Бюро державної реєстрації" Пекарь Андрій Львович про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства і може бути оскаржена відповідно до положень статей 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа