Справа № 400/688/19
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 р. № 400/688/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачів:1: Державної служби України з безпеки на транспорті, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135 2: Державної служби морського та річкового транспорту України, вул. Преображенська, 25, м. Київ, 03110

про:визнання протиправним та скасування наказу від 17.01.2019 № 72-к,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач 1, Укртрансбезпека) та Державної служби морського та річкового транспорту України (далі - відповідач 2, Морська адміністрація) з вимогами про:

- визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 17.01.2019 р. № 72-к;

- зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті внести до трудової книжки відомості про скасування наказу від 17.01.2019 р. № 72-к;

- зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті видати наказ про звільнення позивача 18.01.2019 р. у зв`язку з переведенням до Державної служби морського та річкового транспорту України;

- зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті внести до трудової книжки відомості про звільнення позивача 18.01.2019 р. у зв`язку з переведенням до Державної служби морського та річкового транспорту України;

- зобов`язання Державної служби морського та річкового транспорту України видати наказ про призначення позивача з 19.01.2019 р. на рівнозначну посаду до Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України в зв`язку з переведенням з Державної служби України з безпеки на транспорті;

- зобов`язання Державної служби морського та річкового транспорту України внести до трудової книжки відомості про призначення позивача з 19.01.2019 р. на рівнозначну посаду до Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України;

- стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19.01.2019 р.

Ухвалою від 14.03.2019 р. суд відмовив у відкритті провадження в справі в частині позовних вимог про: зобов`язання Державної служби України з безпеки на транспорті видати наказ про звільнення ОСОБА_1 18.01.2019 р . у зв`язку з переведенням до Державної служби морського та річкового транспорту України; зобов`язання Державної служби морського та річкового транспорту України видати наказ про призначення позивача з 19.01.2019 р. на рівнозначну посаду до Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України в зв`язку з переведенням з Державної служби України з безпеки на транспорті.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22.09.2017 р. вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області. У вересні 2017 р. відбулась реорганізація Укртрансбезпеки з передачею функцій у сфері безпеки на морському та річковому транспорті Морській адміністрації. Фактично, усі працівники Укртрансбезпеки, задіяні у сфері державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті, були переведені до Морської адміністрації. Позивач заяву про переведення до Морської адміністрації подала 09.10.2018 р. У листопаді 2018 р. позивача попереджено про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату. 17.01.2019 р. підписано наказ про звільнення позивача у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки. На момент звільнення позивача в Управлінні Укртрансбезпеки у Миколаївській області були вакансії, але позивачу їх не запропонували, а заяви Позивача про перевід залишені без відповіді по суті. Оскільки ініціатором утворення нового державного органу була держава, то позивач вважає, що саме на відповідачів як на суб`єктів владних повноважень покладено обов`язок її працевлаштування. Всі інші працівники відділу, в якому працювала позивач, переведені до Морської адміністрації та є вакантні посади. А відтак, Позивач вважає, що її звільнення є незаконним, Наказ про звільнення належить скасуванню, а вона повинна бути працевлаштована на посаді в Морській адміністрації шляхом видання Наказу про переведення.

04.04.2019 р. відповідач 2 подав відзив на позов (т. 1 а. с. 58-63), відповідно до якого Морська адміністрація є новоствореним центральним органом виконавчої влади та не є правонаступником Укртрансбезпеки і не може впливати на рішення її керівника щодо вивільнення працівників. Вимоги позивача до відповідача 2 ґрунтуються на довільному трактуванні норм трудового законодавства, оскільки ст. 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачає пропонування працівнику роботи в тій самій установі. Переведення ж на роботу до іншого державного органу здійснюється за рішенням керівника державної служби органу, з якого переводиться державний службовець, та до якого він переводиться. На всі заяви позивача про переведення відповідач 2 надавав відповіді, про що позивачу було відомо. До того ж, у провадженні суду перебуває справа № 400/3076/18, в якій також з`ясовано про надання відповідачем 2 відповідей на заяви позивача. Позивач умисно та свідомо перекручує факти, що може трактуватись як зловживання процесуальними правами. Позивач жодного разу не приймала участі в конкурсі на посади в Морській адміністрації.

Ухвалою від 10.04.2019 р. провадження у справі зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду в справі № 400/3076/18.

17.04.2019 р. відзив подав відповідач 1 (т. 1 а. с. 103-112), в якому також зазначив про зловживання позивачем своїми процесуальними правами. По суті спору відповідач 1 вказав, що для реалізації права на звільнення працівника у зв`язку з переведенням необхідними умовами є згода підприємства, куди планує переходити працівник, та згода підприємства, в якій він працює. При скороченні штату працівників роботодавець зобов`язаний запропонувати роботу виключно на тому самому підприємстві, за умови наявності вільної вакансії, а не на інших підприємствах.

18.04.2019 р. позивач подала відповідь на відзиви (т. 1 а. с. 97-100), де зазначила про приховування відповідачами інформації щодо процедури переведення працівників з Укртрансбезпеки до Морської адміністрації. Позивач припускає, що відповідач 1 надав відповідачу 2 інформацію про своїх працівників для переведення, окрім позивача. Твердження відповідача 1, що ініціатива щодо переведення працівників має виходити тільки від суб`єкта призначення - органу, до якого працівник переводиться, не відповідає обставинам справи та нормам законодавства про працю України. Позивач неодноразово зверталась із заявами про переведення.

Ухвалою від 29.07.2019 р. провадження у справі поновлено.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач працювала в системі державного контролю при Міністерстві транспорту та зв`язку, а потім при Міністерстві інфраструктури України з 2005 р.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 р. № 1095 «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб.

Зі структури та штатного розпису Укртрансбезпеки на 2018 р., введених в дію наказом від 05.10.2018 р. № 805, виключено посаду головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області, яку займала позивач.

З 09.10.2018 р. позивач почала звертатися до керівництва Укртрансбезпеки з заявами про переведення її до Морської адміністрації (т. 1 а. с. 21-23, 25), а 07.11.2018 р. позивач звернулася з аналогічною заявою і до керівництва Морської адміністрації (т. 1 а. с. 26).

Листом від 23.10.2018 р. Відповідач 1 (Державна служби України з безпеки на транспорті) повідомив позивача, що Морська адміністрація є новоутвореною організацією та не є правонаступником Укртрансбезпеки, тому для переведення необхідно надати рішення керівника Морської адміністрації (т. 1 а. с. 27).

05.11.2018 р. позивача попереджено про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, роз`яснено право звільнення за власним бажанням, за угодою сторін або за переведенням до іншого підприємства, установи, організації (т. 1 а. с. 24).

Наказом голови Укртрансбезпеки від 17.01.2019 р. № 72-к позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області з 18.01.2019 р. у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки (т. 1 а. с. 39).

Бездіяльність Укртрансбезпеки та Морської адміністрації щодо її переведення позивач оскаржила до суду. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. по справі № 400/3076/18 у задоволенні позову про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання негайно здійснити переведення позивача до Морської адміністрації на рівноцінну посаду - відмовлено (т. 1 а. с. 114-118).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 р. рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Верховним судом за касаційною скаргою ОСОБА_1 переглянуті рішення першої та апеляційної інстанцій та постановою від 22.10.2019 р. залишено касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційної інстанції без змін.

У даному Позові Позивачка ставить питання про скасування Наказу № 72-к про її звільнення у зв`язку зі скороченням штату, як похідні вимоги Позивач просить суд зобов`язати Відповідача 1 змінити запис про звільнення в трудовій книжці на запис про переведення Позивача в Державну службу морського та річкового транспорту України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, Позивач просить суд зобов`язати Відповідача 2 внести відомості у трудову книжку про призначення її на рівнозначну посаду в Чорноморське міжрегіональне управління Державної служби морського та річкового транспорту.

Щодо скасування Наказу № 72-к суд зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те що, відповідно до положень Закону України «Про державну службу» при реорганізації державної структури роботодавець зобов`язаний був запропонувати їй посаду для переведення в нову структуру. Однак пропозицій ОСОБА_1 не надходило від Відповідача 1, що на її думку і є підставою скасування Наказу про її звільнення.

Вирішуючи питання про визнання протиправним оскаржуваного Наказу № 72-к про звільнення Позивача в зв`язку зі скороченням чисельності штату, суд досліджує чи були роботодавцем дотримані всі умови с. 40 КЗпП України та Закону України «Про державну службу».

Так, судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 своєчасно була попереджена письмово про чисельне скорочення штату працівників.

05.11.2018 р. позивача попереджено про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, роз`яснено право звільнення за власним бажанням, за угодою сторін або за переведенням до іншого підприємства, установи, організації (т. 1 а. с. 24).

Через два місяці 17.01.2019 р. Відповідачем 1 винесено наказ № 72-к про звільнення Позивача.

Суд зауважує, що Позивачем не оскаржується процедура звільнення її із займаної посади, а оскаржуються фактично дії Відповідача 1, що при звільненні він не запропонував їй рівнозначну посаду в новоутвореній установі.

Так, частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про державну службу» встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, умовою для застосування цієї норми є факт реорганізації або ліквідації державного органу, в якому працювала позивач.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2017 р. № 1095 було створено Державну службу морського та річкового транспорту України, до компетенції якої було віднесено частину функцій Державної служби України з безпеки на транспорті у сфері морського та річкового транспорту. Утворена нова структура якій були надані повноваження державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті.

Позивач не оскаржує, процедуру ліквідації відділу державного контролю та нагляду за безпекою на водному транспорті Укртрансбезпеки, не оскаржує Позивач і Наказ Укртрансбезпеки від 05.10.2018 р. № 805, яким введено в дію структуру та штатний розпис Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, згідно якого у структурі Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області відсутній відділ у якому працювала позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідачем дотримано процедуру звільнення Позивача у зв`язку зі скороченням чисельності штату.

Щодо тверджень позивача про обов`язок роботодавця запропонувати їй рівнозначну посаду в новоутвореній структурі та здійснити переведення Позивача на рівнозначну посаду, суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу, зокрема, на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Аналізуючи вищевказані норми суд дійшов висновку, що законодавство про державну службу не зобов`язує роботодавця приймати за переведенням з іншого державного органу працівників, а таке переведення відбувається виключно за згодою керівників обох таких державних органів.

Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про державну службу», у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

ОСОБА_1 не забажала приймати участь у конкурсах, які були оголошені на вакантні посади в новоутвореній структурі. Посилання Позивача на те, що інші працівники переведені, а вона одна позбавлена такого права на переведення, є недоречним. Оскільки таке переведення відбувається виключно за згодою керівників обох таких державних органів стосовно кожного працівника окремо.

Слід зазначити, що питання правомірності не переведення ОСОБА_1 без конкурсу на посаду в новоутворений державний орган Морської адміністрації, був предметом розгляду адміністративної справи № 400/3076/18 та Верховний Суд надав свою оцінку діям Відповідача 2 щодо правомірного не переведення без конкурсу ОСОБА_1 , а відтак, в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України, ці обставини не підлягають доказуванню.

Щодо позовних вимог про внесення бажаних Позивачу записів до трудової книжки суд зазначає, що внесення будь яких записів до трудової книжки працівника можливо лише при наявності відповідного Наказу установи, де працює працівник, а відтак, обраний Позивачем шлях відновлення порушеного права шляхом внесення записів до трудової книжки є хибним.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) та Державної служби морського та річкового транспорту України (вул. Преображенська, 25 м. Київ, 03110, ідентифікаційний код 41886120) про визнання протиправним та скасування наказу від 17.01.2019 р. № 72-к, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25.02.2020 р.

Суддя Н.В. Лісовська