Справа № 812/210/18
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 812/210/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2018 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - відповідач, управління, ГУ ДФС у Луганській області), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі акту ГУ ДФС у Луганській області № 279/12-32-13-14/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 про результати документальної планової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - прийнято вимогу № від 03.11.2017 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 67018,41 грн недоїмки.

Позивач не погоджується з зазначеним податковим повідомленням-рішенням та висновками акту перевірки та вважає їх протиправними з тих підстав, що відповідач не мав права проводити планову перевірку господарської діяльності позивача відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VІІ.

Крім того, позивач не погоджується з актом перевірки, оскільки зазначена перевірка проведена з порушенням чинного законодавства та не в повному обсязі, висновки податкового органу про неможливість віднесення до витрат зазначених в акті сум є необгрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

22 лютого 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (а.с.78-80), в якому зазначено, що управління заперечує проти заявлених вимог з таких підстав.

Документальна планова невиїзна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своїм правовим змістом є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Закон № 877 (зі змінами, внесеними Законом № 1726) врегульовує відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, та не регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, здійснення валютного та митного контролю, а також відповідно до пункту 5.2 статті 5 Кодексу, передбачені частиною п`ятою статті 2 Закону №877 норми можуть бути виконаними органами ДФС лише в порядку, встановленому Кодексом.

Також зазначено, що обов`язкове забезпечення дотримання органами ДФС вимог частини першої статті 6 Закону України від 05 квітня 2007 року №877-У "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не передбачено частиною п`ятою статті 2 Закону № 877. Отже, дія статті 3 Закону N 1669 не поширюється на здійснення контролю органами ДФС, тому їх дії не суперечать цьому Закону.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Пунктом другим частини першої ст. 13 Закону № 2464 передбачено, що органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до І Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема, письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, встановлено, що в порушення п.2 ст.7 Закон № 2464, які викладено у п 2.1.2 п.2.1 та пп. 2.5.3 п. 2.5 акта перевірки, позивачем занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у 2016 році на загальну суму 67018,41 грн.

Незважаючи на неодноразові звернення до платника податків (листи-звернення від

12.09.2017 та 21.09.2017), до закінчення перевірки 29.09.2017 року, жодних пояснень або будь-яких інших первинних документів, на підставі яких відображені витрати, які були включені позивачем до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік, для перевірки не надано.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПКУ, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

На підставі викладеного, у зв`язку з відсутністю під час проведення перевірки первинних документів, а також будь-яких доказів, які були підставою для відображення суми витрат, включених до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, вважаємо, що позивачем не сплачено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 304629,14 грн., що призвело до недоїмки у розмірі 67018,41 грн.

Тому відповідач вважає, що оскаржена вимога винесена згідно з вимогами чинного законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 25.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.1).

22.02.2018 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 05.03.2018 (а.с.92,93).

Ухвалою суду від 05.03.2018 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 812/1823/17 (а.с.98).

Ухвалою суду від 17.12.2019 поновлено провадження у справі (а.с.113).

Ухвалою суду від 17.12.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів (а.с.116).

Ухвалою суду від 23.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.02.2020 (а.с.128).

04.02.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 12.02.2020 (а.с.148,149).

12.02.2020 відкладено судовий розгляд справи до 24.02.2020 (а.с.164).

Ухвалами суду від 20.02.2020 та від 24.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконфернції (а.с.171,179).

24.02.2020 відкладено судовий розгляд справи до 26.02.2020 (а.с.181).

Ухвалою суду від 26.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання сторін про поновлення строку звернення до суду та залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали заявлені вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.182).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.01.2006 за № 2 002247, реєстраційний номер облікової картки платника податку та інших обов`язкових платежів , перебуває на податковому в Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача є: код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); код КВЕД 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; код КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Згідно з актом Головного управління ДФС у Луганській області №279/12-32-13-14/ НОМЕР_1 від 29.09.2017 про результати документальної планової невиїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - встановлені наступні порушення ФОП ОСОБА_1 (а.с.10-65):

1) п. 44.3 ст. 44, пп. 85.2 ст. 85 ПКУ, у результаті чого незабезпечено зберігання первинних, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником оригіналів документів за період, що перевірявся;

2) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, п. 198.6 ст.198 ПКУ, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 257683 грн., у тому числі за лютий 2016 року у сумі 54207 грн., за березень 2016 року у сумі 15167 грн., за квітень 2016 року у сумі 43633 грн., за травень 2016 року у сумі 19303 грн., за червень 2016 року у сумі 26971 грн., за липень 2016 року у сумі 18795 грн., за серпень 2016 року у сумі 36140 грн., за вересень 2016 року у сумі 23 965 грн., за жовтень 2016 року у сумі 19568 грн.;

3) п. 198.1, п.198.2, п.198.5, п.198.6 ст.198 ПКУ у результаті чого завищено суму податку, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 197,572 грн., у тому числі за лютий 2016 року у сумі 327 грн., за березень 2016 року у сумі 29 грн., за травень 2016 року у сумі 2845 грн., за липень 2016 року у сумі 21790 грн., за серпень 2016 року у сумі 29726 грн., за вересень 2016 року у сумі 25359 грн., за жовтень 2016 року у сумі 21713 грн. за листопад 2016 року у сумі 40588 грн., за грудень 2016 року у сумі 55432 грн. та заниження за січень 2016 року у сумі 237 грн.;

4) п.51.1 ст. 51, абз. б п. 176.2 ст. 176 ПКУ, порушено порядок заповнення Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1-ДФ), за результатами чого не у повному обсязі відображено відомості про суми виплаченого доходу платника податку;

5) п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п. 177.10 ст.177 ПКУ, у результаті чого не виконано обов`язку стосовно ведення книги обліку доходів та витрат, на підставі якої здійснюється заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи;

6) п. 177.2, п. 177.4 ст.177 ПКУ, у результаті чого занижений податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 810189,90 грн.;

7) п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164, пп. 168.1.1, пп.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абзацу а) п.171.2 ст.171, абзацу а) п.176.2 ст.176 ПКУ, у результаті чого занижений податок на доходи фізичних осіб за результатами декларування доходів отриманих від підприємницької діяльності за 2016 рік у сумі 236915,09 грн.;

9) пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, абзацу а) п.171.2 ст.171, абзацу а) п. 176.2 ст. 176, пп. 1.2 п. 16і підрозділу 10 розділу XX ПКУ, у результаті чого занижений військовий збір за 2016 рік у сумі 87258,74 грн.;

10) порушення п.2 ст. 7 ЗУ від 08 липня 2010 року № 2464-VІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижений військовий збір за 2016 рік у сумі 67018,41 грн., у т.ч. за результатами декларування доходів отриманих від підприємницької діяльності за 2016 рік у сумі - 67515,82 грн., за рахунок заниження суми виплати доходів платникам податків у вигляді додаткового блага у сумі - 19742,92 грн.

11) п.2.1, 2.6 ст.2 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320 із змінами та доповненнями, не оприбутковано у касу готівку, яку попередньо було отримано у банку на загальну суму 1316194,96 грн.

В самому акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 за рахунок порушень (пп.2.1.2 п.2.1. акту) за перевірений період було занижено розмір чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок, на загальну суму 4501054,97 грн, тому відповідно підприємцем занижено суму чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22,0% на суму 304629,14 грн (аркуш акту 31). Отже, ФОП ОСОБА_1 в порушення п.2 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу в 2016 році на загальну суму 67018,41 грн (аркуш 33 акту).

На підставі вищевказаного акту відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення, в тому числі й оскаржена позивачем вимога № від 03.11.2017 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 67018,41 грн недоїмки ( 22,% від 304629,14 грн) (а.с.86).

Питання правомірності висновків податкового органу щодо заниження позивачем розміру чистого доходу частково розглядалося в ході оскарження позивачем інших повідомлень-рішень, прийнятих на підставі цього акту перевірки.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.01.2018 у справі № 812/1821/17 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області № від 02.11.2017 відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про збільшення суми грошовою зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 236915,09 грн, 165528,04 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 49999,55 грн пені, а всього на суму 452442,68 грн (чотириста п`ятдесят дві тисячі чотириста сорок дві гривні 68 коп.) (а.с.154-162).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі № 812/1821/17 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Луганській області задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі № 812/1821/17 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 січня 2018 року у справі № 812/1821/17 залишено без змін (а.с.132-140).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 у справі № 812/1823/17 позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 03 листопада 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 664256,73 грн та в частині застосування штрафних санкцій у сумі 332128,37 грн, а всього на суму 996385,10 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі № 812/1823/17 апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , Головного управління ДФС у Луганській області залишені без задоволення, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 812/1823/17 залишено без змін.

В ході розгляду вказаних справ суди як першої так і апеляційної інстанції встановили безпідставність висновків податкового органу щодо заниження позивачем розміру чистого доходу стосовно певних витрат, які податковий орган вважав документально непідтвердженими.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлені в зазначених рішеннях судів обставини свідчать про незаконність оскарженої вимоги.

Крім того, в акті перевірки відображено, а також не заперечується сторонами, що позивач протягом 2016 року і до сьогоднішнього дня перебував на обліку в податкових органах м. Сєвєродонецька Луганської області.

Як встановлено судо, оскарженою вимогою № від 03.11.2017 позивачу визначено до сплати суму недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 67018,41 грн - за 2016 рік.

Вирішуючи справу, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464) (тут і надалі положення Закону № 2464 наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Однак, особливістю даної справи є те, що на час виникнення спірних правовідносин - 2016-2017 роки, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669).

Зокрема, п.п. б п. 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 наступного змісту: "Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".

Сторони не надали суду доказів звернення позивача до податкового органу з заявою про списання заборгованості, тому суд не має підстав для надання оцінки складу заборгованості, яка підлягає списанню відповідно до вимог Закону №2464. З такою заявою позивач має право звернутися до податкового органу не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Також суд зазначає, що спірна вимога сформована 21 листопада 2018 року відповідно до статті 25 Закону № 2464, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Що стосується посилань відповідача на те, що доповнення розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911), суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, але в повній мірі зберіглася в Законі № 2464. Більш того, пункт 9-4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжує свою дію в часі.

Позивач знаходиться на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області, місцем його проживання є м. Сєвєродонецьк Луганської області, що визнається сторонами, та встановлено оглядом копії паспорта позивача в судовому засіданні.

Населений пункт м. Сєвєродонецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р.

З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від № 805/4967/16-а (провадження №К/9901/42831/18), яка містить висновок також і про те, що сам факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону №2464, якою є вимога.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 1 Закону № 1669-VII визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території Донецької та Луганської областей ще не прийнятий, не оприлюднений і не набрав чинності відповідно до вимог пункту 7 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10 червня 1997 року за № 503/97 (із змінами та доповненнями), відсутні підстави вважати, що антитерористична операція на вказаних територіях припинена.

Отже за встановлених судом обставин, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що на час проведення антитерористичної операції факт перебування позивача як платника єдиного внеску на обліку в м. Сєвєродонецьку є підставою для зупинення застосування до нього заходів впливу за порушення Закону №2464, якою є спірна вимога.

Таким чином, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо застосування норм Закону №2464, судом встановлено, що вимога ГУ ДФС України про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № № від 03.11.2017 є протиправною на час її формування.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн (а.с.2).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовільнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) № від 03.11.2017 щодо зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування загальну на суму 67018,41 грн (шістдесят сім тисяч вісімнадцять гривень 41 копійка).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (; місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд.72) витрати зі сплати судового збору в сумі 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок)

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 27 лютого 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян