Справа № 263/2050/20
Суддя: Ікорська Є. С.
Дата ухвалення: 2020-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2050/20
Провадження № 2-а/263/150/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполь у порядку розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ за правилами позовного провадження справу за адміністративною позовною заявою громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла адміністративна позовна заява громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, до Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у розмірі 1700 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що постановою Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року на громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Зі змісту постанови убачаться, що підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП стало те, що останній приїхав на територію України 21 січня 2020 року через КПП «Бачівськ» автобусом та працює продавцем сухофруктів та спецій за адресою: пр. Миру, 149 АДРЕСА_1 м. Маріуполь, Донецька область, без відповідних документів на працевлаштування, тим самим, порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: ч. ч. 1, 3 ст. 9, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначене - місто Маріуполь. Із вказаною постановою не згоден, посилаючись на наступне. Так, диспозицією ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті. Отже, за зазначено нормою адміністративна відповідальність настає тільки у разі працевлаштування особи без відповідного дозволу, та у разі необхідності такого дозволу, передбаченого законодавством. Висновки про те, що ОСОБА_2 порушив норми чинного законодавства, які регламентують виключно порядок тимчасового перебування на території України, суперечать висновкам про те, що він працює продавцем сухофруктів та спецій, оскільки вказані норми не регламентують порядок отримання дозволу на працевлаштування. Також у постанові не зазначено, якою саме нормою діючого законодавства передбачено отримання дозволу на торгівлю сухофруктами та спеціями, або дозволу на працевлаштування для іноземців та осіб без громадянства на таку торгівлю. Вказує, що при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення посадова особа повинна встановити особу, до якої працевлаштований позивач, з`ясувати у цієї особи про наявність у неї дозвільних документів на працевлаштування позивача. Отже, ані постановою, ані протоколом не встановлений факт працевлаштування позивача, тому постанова є передчасною, незаконною та підлягає скасуванню, оскільки така не містить жодних фактів вчинення правопорушення позивачем. Статтею 256 КУпАП, а також п. 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 04 травня 2005 р. № 273 передбачені вимоги до складання протоколу, які не дотримані уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України Маріупольського МРВ МКАП ГУДМ у Донецькій області головним спеціалістом Кутовим І.В. Так, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 3 ОСОБА_4 складений за відсутністю свідків; в ньому не вказані суть адміністративного правопорушення, а також місце, де відбудеться розгляд адміністративної справи; письмові записи в ньому зроблені ні правопорушником, а головним спеціалістом Кутовим І.В., про що свідчать записи печатним шрифтом українською мовою в графі «Пояснення особи, щодо якої складено протокол» такого змісту: «Працюю продавцем сухофруктів та спецій за адресою: м. Маріуполь, проспект Миру, 149, без відповідного дозволу на працевлаштування в Україні. Перекладач ОСОБА_5 X.». При цьому, підпис під вказаними поясненнями візуально відрізняється від підпису в графі протоколу «Підпис особи, стосовно якої складено адміністративний протокол та яка отримала один примірник протоколу». У графі протоколу «Переклад протоколу зроблено усно за участі перекладача» записано " ОСОБА_6 ", особа якого посвідчена на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 . Отже, з цього вбачається, що в якості перекладача до справи було притягнуто особо, яка сама не є громадянином України та не є дипломованим перекладачем. У протоколі відсутні відомості про роз`яснення прав перекладачу та про попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад. У постанові не розкрито об`єктивної сторони правопорушення, його суть викладена формально, не зазначено, який саме нормативно-правовий акт було порушено діями ОСОБА_3 3., а також не зазначено дату, час, місце вчинення правопорушення у вигляді працевлаштування без відповідного дозволу, в сенсі тлумачення терміну «працевлаштування», передбаченого п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення". Відповідно до даної норми, працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації проба особи на працю. Також, встановивши факт працевлаштування ОСОБА_3 3. без відповідного на це дозволу, уповноважена особа на складання протоколу ОСОБА_7 та уповноважена особа на прийняття постанови ОСОБА_8 не зазначили ані в протоколі, ані в постанові у який спосіб Раупов 3. здійснив працевлаштування без відповідного дозволу в сенсі ч. 2 ст. 2 КЗпП України, відповідно до якої єдиним способом реалізації права на працю громадянами є укладення трудового договору. Звернув увагу на те, що до протоколу надані лише письмові пояснення двох осіб, прізвища та процесуальний статус яких у протоколі не зазначені, та копії їх паспортів. Вважає, що об`єктивна сторона правопорушення не доведена. За відсутності залученого до розгляду справи про адміністративне правопорушення перекладача, у уповноваженої особи ОСОБА_7 були відсутні підстави вважати, що позивач розумів та міг скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. З наведених підстав оскаржувану постанову просив визнати протиправною та скасувати.

24 лютого 2020 року представником відповідача Поляковою В.В. наданий відзив на позовну заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 04 лютого 2020 року працівниками Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області спільно з УБТЛ ГУ НП в Донецькій області при відпрацюванні міста Маріуполя встановлений та спрямований до приміщення Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області громадянин Республіки Узбекистан - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час опитування останнього встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 21 січня 2020 року, державний кордонний перетин за паспортом Республіки Узбекистан НОМЕР_2 , строк дії від 16 лютого 2016 року до 15 лютого 2026 року. Прибув на територію України з метою працевлаштування. Проживає у свого знайомого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Також встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 працює без одержаного дозволу у встановленому порядку на працевлаштування в Україні, у ОСОБА_9 продавцем з продажу сухофруктів та спецій у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де ОСОБА_10 , громадянин Республіки Узбекистан, який знаходиться на території України на підставі посвідки на проживання в Україні, орендує частину приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач у своїх пояснення визнав, що він отримує заробітну плату. Звертає увагу суду на те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_10 , який проживає на території України на підставі посвідки на проживання в Україні та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , не має дозволу на торгівлю, оскільки 28 грудня 2019 року відомості про фізичну особу-підприємця виключені з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця. Тому ніякого дозволу на працевлаштування у громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 бути не може, оскільки роботодавець сам здійснює незаконну торгівлю у місті Маріуполі. Також, факт того, що ОСОБА_2 не законно працював, без одержаного у встановленому порядку дозволу на працевлаштування в Україні, зафіксовано на відео співробітниками ГУ НП в Донецькій області та працівниками ГУ ДМС України в Донецькій області. При наданні пояснень ОСОБА_2 зазначив, що українську мову не розуміє та потребує перекладача. На його вимоги співробітниками ГУ ДМС України в Донецькій області залучений перекладач, який проживає на території України, на підставі посвідки на тимчасове проживання, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_6 , який попереджений про кримінальну відповідальність за неправильний переклад з узбецької мови. У матеріалах справи міститься розписка перекладача, яка долучена до відзиву на позовну заяву. У встановленому порядку дозвіл на імміграцію або посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 не оформлював. ІНФОРМАЦІЯ_3 року відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 складений протокол серії НОМЕР_3 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, на підставі якого винесено постанову серії ПН МДО № 00383 з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн. З метою забезпечення вимог ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» винесено рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , зобов`язати його самостійно залишити територію України у термін до 18 лютого 2020 року, заборонити в`їзд в Україну на три роки, про яке повідомлено керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1. Вказує, що доводи позивача про ненадання правової допомоги є безпідставними, оскільки останній був обізнаний про свої права та обов`язки, відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Вимог щодо потреби адвоката або звернення до Центру надання безоплатної правової допомоги не надходило.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до приписів ст. 286 КАС України стосовно вирішення справи протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, без повідомлення (виклику) сторін, визначено строк для відповідача для подання відзиву на позов, роз`яснено строки та порядок надання суду доказів.

Сторонам також роз`яснено вимоги ст. 268 КАС України, якою передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Також сторонам роз`яснено, що відповідно до ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

З урахуванням вищезазначених вимог закону при розгляді даної категорії термінових адміністративних справ, заява представника позивача про відкладення розгляду справи відхилена.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 лютого 2020 року замінений неналежний відповідач Маріупольський МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області на належного Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у справі за позовом громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Предметом спору у справі є визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у розмірі 1700 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема відсутність перекладача під час складання протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення відсутня інформація про факт незаконного працевлаштування позивача, зокрема, про характер виконуваних професійних обов`язків, період часу та інші обставини, які б дали підстави стверджувати про наявність об`єктивної сторони правопорушення, а також порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть накладення адміністративного стягнення.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з положеннями статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній(незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 245 КУпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з вищевикладеного, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення.

Відповідно до ст. 274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний забезпечити іноземцю реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною, а також на важливості забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 у справі "Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН", від 19.12.1989 у справі "Камазінскі проти Австрії", від 30.05.1980 у справі "Артіко проти Італії").

Отже, дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень постанови про накладення штрафу відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДО № 000383 вбачається, що до адміністративного провадження залучений у якості перекладача ОСОБА_6 , який попереджений про кримінальну відповідальність за неправильний переклад з узбецької мови, що підтверджується розпискою останнього.

Проте, в матеріалах адміністративної справи жодних доказів, які б підтверджували, що особа, яка залучена у якості перекладача, у достатній міри володіє державною мовою та має право приймати участь у складання протоколу відносно громадянина Республіки Узбекистан. При цьому, слід звернути увагу на той факт, що особа, яка залучена у якості перекладача, є теж громадянином Республіки Узбекистан, який має посвідку на проживання в Україні.

Також, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України затвердженої Наказом МВС України від 28.08.2013 № 825, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача.

Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Перекладачами також можуть бути залучені особи, відомості про яких унесено до Довідково-інформаційного реєстру перекладачів відповідно до Порядку ведення Державною міграційною службою України Довідково-інформаційного реєстру перекладачів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 березня 2013 року № 228, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 травня 2013 року за № 801/23333.

Статтею 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Отже, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача уповноважена особа Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області позбавила можливості позивача внаслідок не володіння українською мовою розуміти наслідки дій суб`єкта владних повноважень щодо вирішення притягнення останнього до відповідальності та складання постанови, що виразилося у не залученні належного перекладача та можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності є підставою для надіслання справи на новий розгляд до Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області, внаслідок чого обставини та факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, судом не оцінюються.

Відтак, суд констатує, що позивач був позбавлений можливості надати пояснення, в тому числі скористатися правом на захист, що регламентований ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України у разі задоволення адміністративного позову, суд може скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Пункт 3 частини 2 ст. 245 КАС України встановлює способи захисту від протиправного рішення суб`єкта владних повноважень. Тому передусім суд повинен зробити висновок про протиправність такого рішення, яка полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Тобто застосування одного із встановлених законом засобів захисту порушеного права позивача - скасування рішення - можливо у разі задоволення вимог про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та більш конкретніше сформулювати резолютивну частину рішення з метою повного захисту прав та інтересів позивача.

За встановлених обставин суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки судом встановлено порушення процедури розгляду протоколу про адміністративне правопорушення та складення постанови про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про необхідність повернення справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП, відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на новий розгляд до Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України "Про правовий статусі іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 268, 274, 278, 280 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 268, 269, 286, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Довженко Валерій Іванович, до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови серії ПН МДО № 00383 від 04 лютого 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, - задовольнити частково.

Визнати постанову серії ПН МДО № 000383 від 04 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП протиправною та скасувати.

Надіслати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП, відносно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на новий розгляд до Маріупольського МРВ МКАП ГУДМС у Донецькій області.

В інший частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, , юридична адреса: вул. Митрополитська, 20, м. Маріуполь, 87515, засоби зв`язку: НОМЕР_4 58 73 08.

Суддя Є.С. Ікорська